Estivació
L'estivació (del llatí aestas, estiu), és un estat de dormància animal similar a la hibernació caracteritzat per la inactivitat i per una taxa metabòlica més baixa, que s'activa en resposta a les altes temperatures i les condicions àrides.[1] Té lloc en temps de calor i sequedat, l'estació seca i càlida, la qual ocorre sovint, però no necessàriament, durant els mesos d'estiu.[2]
Els animals invertebrats i vertebrats se sap que entren en aquest estat per evitar els danys per les altes temperatures i els risc de dessecament. tant els animals terrestres com els aquàtics experimenten l'estivació.
Invertebrats
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/Kadina-snails-climb-fence-0716.jpg/220px-Kadina-snails-climb-fence-0716.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/Glanum-snail-climb-fence-5763.jpg/220px-Glanum-snail-climb-fence-5763.jpg)
Mol·luscs
Molts gastròpodes terrestres, incloent espècies dels gèneres Helix, Cernuella, Theba, Helicella, Achatina i Otala, estiven durant els llargs períodes de calor, alguns ho fan des de llocs elevats com arbres o pals. Per a evitar la pèrdua d'aigua segellen l'entrada de la seva closca amb un moc anomenat epifragma, en algunes espècies com Helix pomatia, aquesta barrera es reforça amb carbonat de calci.
A algunes espècies com ara Otala lactea, s'ha estudiat la influència de l'activitat de les bombes cel·lulars de ions sodi-potassi i el seu consum d'ATP en el pas entre els estats actiu i d'estivació.
Artròpodes
- Insectes: Coccinellidae, s'ha informat que estiven.[3]
- Crustacea: molts crancs de terra estiven al fons dels seus caus.
Vertebrats
Rèptils i amfibis
Entre aquests estiven la tortuga americana del desert, els cocodrils i les salamandres. Algunes granotes estiven anant més cap al fons del fang que és més fresc i humit.
Mamífers
Encara que no és gaire corrent, alguns petits mamífers estiven.[4] El 2004 es va publicar a la revista Nature el descobriment d'una espècie de petit lèmur que estivava.[5]
Referències
- ↑ «Estivació». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ William Charles, Miller. Trace fossils: concepts, problems, prospects (en anglès). Elsevier, 2011, p. 206. ISBN 9780444529497.
- ↑ Hagen, K.S. (1962) «Biology and Ecology of Predaceous Coccinellidae». Annual Review of Entomology, Vol. 7: 289-326
- ↑ McNab, Brian Keith. The physiological ecology of vertebrates: a view from energetics. Cornell University Press, 2002, p. 388. ISBN 9780801439131.
- ↑ «Physiology: Hibernation in a tropical primate». Nature, 429, 6994, 24-06-2004, pàg. 825–826. DOI: 10.1038/429825a. PMID: 15215852.
Bibliografia
- Navas, Carlos Arturo & Carvalho, José Eduardo. Aestivation: Molecular and Physiological Aspects. Springer, 2009. ISBN 9783642024207.
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Wiktionary-logo.svg/40px-Wiktionary-logo.svg.png)
- Abstract of an Australian paper on aestivation in snails
- Some info in aestivation in the snail Theba pisana
- Hibernation on demand
- Basic definition Arxivat 2008-07-25 a Wayback Machine.