Francesc Nel·lo i German
Biografia | |
---|---|
Naixement | 1931 ![]() Barcelona ![]() |
Formació | Escola d'Art Dramàtic Adrià Gual ![]() |
Activitat | |
Ocupació | director de teatre ![]() |
Família | |
Fills | Dani Nel·lo, Oriol Nel·lo i Colom, David Nel·lo i Colom ![]() |
Pare | Francesc Nel·lo i Ventosa ![]() |
Francesc Nel·lo i Germán (Barcelona, 1931) és un director de teatre català. És fill de l'escenògraf Francesc Nel·lo i Ventosa. És pare del saxofonista i compositor Dani Nel·lo, del geògraf i urbanista i diputat al Parlament de Catalunya Oriol Nel·lo i de l'escriptor i traductor guardonat amb el premi Sant Jordi de novel·la David Nel·lo.[1]
Va estudiar amb Ricard Salvat a l'Escola d'Art Dramàtic Adrià Gual. Va ser professor de l'Institut del Teatre des de 1971. Dirigí muntatges teatrals a la Universitat de Barcelona i va formar part de l'anomenat teatre Independent. El 1966 va crear el Grup de l'Òliba i el Grup de Teatre Independent (GTI) amb qui va estrenar el 1967 al Teatre de l'Aliança del Poble Nou una adaptació d'una obra de Beaumarchais, La diada boja o les noces de Fígaro, editada l'any següent i reeditada al cap de més de vint anys quan el 1989 la companyia del Teatre Lliure, la posà en escena amb el títol de Les noces de Fígaro.[2]
D'altres muntatges seus són obres tals com El metge a garrotades de Molière (1967), La comèdia de l'olla de Plaute (1967),l'anònim francès del segle xv La farsa del Mestre Pathélin (1969) i Guillem Tell de Schiller (1971). Va dirigir també Tassarba d'Enric Morera al Gran Teatre del Liceu de Barcelona (1966). Ha publicat La pell de magrana i set contes més (1958).[3]
Ha treballat per a TVE com a realitzador, guionista i ambientador artístic, i ha estat assessor de l'equip del Centre Dramátic de la Generalitat de Catalunya en l'época en qué Hermann Bonnín n'era director.[2]