James Bausch
![]() ![]() | ||||||||||||||||||||
Nom original | (en) James Aloysius Bernard «Jim» Bausch ![]() | |||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Biografia | ||||||||||||||||||||
Naixement | 29 març 1906 ![]() Marion (Dakota del Sud) ![]() | |||||||||||||||||||
Mort | 9 juliol 1974 ![]() Hot Springs (Arkansas) ![]() | |||||||||||||||||||
Formació | Universitat de Kansas ![]() | |||||||||||||||||||
Alçada | 188 cm ![]() | |||||||||||||||||||
Pes | 95 kg ![]() | |||||||||||||||||||
Activitat | ||||||||||||||||||||
Ocupació | atleta, jugador de futbol americà, jugador de bàsquet, decatleta ![]() | |||||||||||||||||||
Nacionalitat esportiva | Estats Units d'Amèrica ![]() | |||||||||||||||||||
Esport | atletisme basquetbol futbol americà ![]() | |||||||||||||||||||
Disciplina esportiva | decatló ![]() | |||||||||||||||||||
Posició a l'equip | Corredor d'habilitat ![]() | |||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||
Participà en | ||||||||||||||||||||
1932 | Jocs Olímpics d'Estiu de 1932 ![]() | |||||||||||||||||||
![]() ![]() |
Medaller | |||
---|---|---|---|
Competint per ![]() | |||
Atletisme | |||
Jocs Olímpics ![]() | |||
Or | Los Angeles 1932 | Decatló |
James Bausch (anglès: James Aloysius Bernard «Jim» Bausch) (Marion, 29 de març de 1906 - Hot Springs, 9 de juliol de 1974), també conegut com a Jim Bausch, va ser un atleta estatunidenc, especialista en decatló, que va competir durant la dècada de 1930.
Estudià a la Universitat de Kansas, on jugà a futbol americà i bàsquet. El 1932 va prendre part en els Jocs Olímpics de Los Angeles, on va guanyar la medalla d'or en la competició del decatló del programa d'atletisme.[1] Bausch també va jugar al futbol professional, com a corredor, amb els Chicago Cardinals i els Cincinnati Reds de la National Football League (NFL).[2]
Durant la Segona Guerra Mundial, mentre servia amb la Marina dels Estats Units al Pacífic, va contreure osteomielitis i el dolor associat el va dur a l'alcoholisme. Bausch va superar ambdós problemes, i va dedicar els seus darrers anys de vida a ajudar altres pacients amb osteomielitis.[1]