Joan Montseny i Carret
![]() Joan Montseny ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (es) Juan Montseny Carret ![]() 19 agost 1864 ![]() Reus (Baix Camp) ![]() |
Mort | 12 març 1942 ![]() Saló de Provença (França) ![]() |
Ideologia | Anarquisme ![]() |
Activitat | |
Ocupació | escriptor, anarcosindicalista, anarquista, boter ![]() |
Nom de ploma | Federico Urales ![]() |
Família | |
Cònjuge | Teresa Mañé i Miravet ![]() |
Fills | Frederica Montseny i Mañé ![]() |
Joan Montseny i Carret (Reus, 19 d'agost de 1864 - Saló de Provença, 12 de març de 1942), conegut amb el pseudònim de Federico Urales, fou un anarquista català.[1] Fill de Joan Montseny i Castro rajoler d'ofici natural de Solivella i de Maria Carret i Cavallé. Va ser espòs de Teresa Mañé (Soledad Gustavo) i pare de Frederica Montseny, ambdues reconegudes anarquistes també.
Vida
Boter d'ofici, el 1885 va ingressar al partit socialista. El 1887 fou nomenat secretari general de la Federació Catalana de Boters i el 1888 de la Federacion Nacional de Obreros Toneleros. El 1891 obtingué el títol de mestre d'escola. Després es va casar amb Teresa Mañé i Miravet (Soledad Gustavo), institutriu laica que donava classes a Vilanova i la Geltrú, amb la qual es va traslladar a Reus on van regentar una escola laica, i junts van evolucionar cap a l'anarquisme. El 1892, mentre provaven de celebrar el 1r de Maig, fou detingut per haver publicat un full a favor de Pallàs, que estava acusat d'intentar assassinar Arsenio Martínez Campos.[2] El 1893 va impulsar i col·laborar en la publicació de La Revancha, el primer periòdic obrerista reusenc amb plena identificació amb l'anarquisme.[3] El 1896 van haver de tancar l'escola per la repressió antianarquista, i fou detingut i implicat en el procés de Montjuïc a Barcelona. Després es va exiliar a Anglaterra i va tornar a Espanya sota el nom de Federico Urales i fixà la seva residència a Madrid, on primer va entrar de redactor a El Progreso, de Lerroux,[2] però el 1898 va iniciar la publicació de La Revista Blanca i, primer com a suplement de La Revista Blanca i després com a periòdic, Tierra y Libertad.
Poc després va ser amnistiat, però la revista va desaparèixer el 1905. Va treballar a l'agricultura, al periodisme i va escriure assaigs, novel·les i obres de teatre. Va tenir una destacada actuació el 1906 en la defensa de Ferrer i Guàrdia, que van implicar en l'atemptat de Mateo Morral contra Alfons XIII. Ferrer i Guàrdia li encomanà diversos llibrets que publicà a l'editorial La Escuela Moderna, i d'on sorgí la novel·la Sembrando flores, que aconseguí molt d'èxit i diverses reimpressions, i que inicià la seva dedicació a la literatura obrerista de caràcter anarquista.[2] Entre 1910 i 1912 col·laborà amb articles teòrics al diari Foment de Reus, on es veu la seva ideologia anarcocomunista i de tendència interclassista. Els articles més importants sobre la qüestió nacional, tots de 1912, van ser recollits en el llibre Per Catalunya.[4] El 1914 es va declarar favorable als aliats de la Primera Guerra Mundial signant un manifest promulgat per l'anarquisme europeu.[5] El 1923, amb la seva dona Teresa i la filla comuna, Federica Montseny i Mañé, va reiniciar La Revista Blanca i va organitzar les protestes contra les execucions de Sacco i Vanzetti. Des de la Revista defensà una tendència purista i ortodoxa molt vigilant de les desviacions sindicalistes dels dirigents de la CNT. El 1936, ja gran i malalt, va influir perquè la CNT es posés al costat del Front Popular i perquè la seva filla acceptés una cartera al govern de Largo Caballero.[2] El 1939 va marxar primer a Montpeller i després a París, per tal de reunir-se amb la seva família. Va haver de fugir per l'entrada dels alemanys. El govern de Vichy el va obligar a instal·lar-se a Salon, on va morir.
Principals obres
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/75/Federico_Urales_2.jpg/220px-Federico_Urales_2.jpg)
- Nicolás Estévanez, pròleg en "Pensamientos Revolucionarios de Nicolás Estévanez", assaig de Mateo Morral (1880-1906), sense datar.
- Sembrando flores, Barcelona: Publicaciones de la Escuela Moderna, 1906.
- El sindicalismo español: su desorientación. Madrid: Imp. de Felipe Peña Cruz, 1923
- El hombre y la locura humana, Buenos Aires: Carlos y Alejandro Maucci, 1925.
- Mi vida. Barcelona: La Revista Blanca, [1932]. 3 vols.
- La barbarie gubernamental en Barcelona, Tarrasa, Sardañola, etc., Barcelona: El Luchador,1933.
- La evolución de la filosofía en España. Es va publicar en diversos números de La Revista Blanca entre 1900 i 1902. L'any 1934 va ser editada a Barcelona en dos volums.
- La evolución de la Filosofía en España, Tomo II, 1934. El 1968 es va publicar la part segona del tom segon a Ediciones de Cultura Popular, Barcelona, precedida d'un ampli estudi de Rafael Pérez de la Dehesa, reeditada per Editorial Laia en Ediciones de Bolsillo el 1977, ISBN 84-7222-351-5. Aquest estudi conté la bibliografia completa de Montseny.
Els llibres de Montseny són, actualment, introbables. Es poden consultar, però, a la Biblioteca Arús a Barcelona, a la Biblioteca Nacional d'Espanya a Madrid, al Centro Documental de la Memoria Histórica de Salamanca i a l'Institut Internacional d'Història Social d'Amsterdam.[7]
L'any 2020 la Universitat de Barcelona ha reeditat Mi vida amb quatre estudis preliminars a càrrec de Teresa Abelló i Ginés Puente que fan un balanç ideològic i crític de l'autor.[8]
Referències
- ↑ «Joan Montseny i Carret». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ 2,0 2,1 2,2 2,3 Olesti Trilles, Josep. Diccionari biogràfic de reusencs. Reus: l'Ajuntament, 1992, p. 466.
- ↑ Anguera, Pere; Amorós, Xavier; Arnavat, Albert. Història gràfica del Reus contemporani I: 1803/1939. Reus: l'Ajuntament, 1986, p. 28. ISBN 8439870027.
- ↑ «Per Catalunya». [Consulta: 7-II-2014].
- ↑ Safont, Joan. Per França i Anglaterra. A Contra Vent, 2012, p. 46. ISBN 9788415720010.
- ↑ Text de la làpida: "JEAN MONTSENY - ECRIVAIN - FEDERICO URALES - NE A REUS ESPAGNE LE - 9 AOUT 1864 - MORT A SALON" (foto de detall)
- ↑ «Federico Urales». Institut Internacional d'Història Social. [Consulta: 15-I-2015].
- ↑ «Mi Vida». Edicions UB. Universitat de Barcelona. [Consulta: 21 abril 2021].
Bibliografia
- MARIN, D y PALOMAR, S. Els Montseny Mañé: un laboratori de les idees. Reus: Arxiu Municipal, 2006.
- SAMARRA, F. “Joan Montseny i l'anarquisme català del segle XIX” A: Pensament i literatura a Reus al segle XIX. Reus: Centre de Lectura, 2006. P. 287-302.
- Biografia a veuobrera.org
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Frederica Montseny: "La Indomable" al govern, entrada de blog a Terra de Somnis amb detalls biogràfics sobre Joan Montseny.
- «Joan Montseny i Carret». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.