Neale Andrew Fraser (Melbourne, Austràlia, 3 d'octubre de 1933) és un tennista australià actiu durant les dècades 1950 i 1960, i se'l va considerar el millor tennista l'any 1959.
En la seva trajectòria haver guanyat la «triple corona» en un torneig de Grand Slam, és a dir, les tres modalitats en el mateix torneig. Ho va aconseguir en el U.S. Championships els anys 1959 i 1960, fita que cap més tennista masculí ha pogut igualar des de llavors. Va acumular un total de dinou títols de Grand Slam: tres individuals, onze de dobles masculins i cinc de dobles mixts.
Va formar part de l'equip australià de Copa Davis i també en fou el capità durant molts anys. Com a jugador va aconseguir quatre títols de Copa Davis (1959, 1960, 1961, 1962).
Biografia
Fill de l'advocat i polític australià Archibald Fraser.[1]
Va ser condecorat com a Membres de l'Orde de l'Imperi Britànic l'any 1974 i va rebre l'Orde d'Austràlia el 1988.[2][3] Va ser inclòs a l'International Tennis Hall of Fame l'any 1984 i va rebre la màxima distinció de la International Tennis Federation l'any 2008, el Phillippe Chartier Award.[4]
Torneigs de Grand Slam
Individual: 7 (3−4)
Resultat | Núm. | Any | Torneig | Oponent | Marcador |
Finalista | 1. | 1957 | Australian Championships | Ashley Cooper | 3−6, 11−9, 4−6, 2−6 |
Finalista | 2. | 1958 | Wimbledon Championships | Ashley Cooper | 6−3, 3−6, 4−6, 11−13 |
Finalista | 3. | 1959 | Australian Championships (2) | Alex Olmedo | 1−6, 2−6, 6−3, 3−6 |
Guanyador | 1. | 1959 | US Championships | Alex Olmedo | 6−3, 5−7, 6−2, 6−4 |
Finalista | 4. | 1960 | Australian Championships (3) | Rod Laver | 1−6, 2−6, 6−3, 3−6 |
Guanyador | 2. | 1960 | Wimbledon Championships | Rod Laver | 6−4, 3−6, 9−7, 7−5 |
Guanyador | 3. | 1960 | US Championships (2) | Rod Laver | 6−4, 6−4, 10−8 |
Dobles masculins: 18 (11−7)
Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
Finalista | 1. | 1954 | Australian Championships | Clive Wilderspin | Rex Hartwig
Mervyn Rose | 3−6, 4−6, 2−6 |
Finalista | 2. | 1954 | Wimbledon Championships | Ken Rosewall | Rex Hartwig
Lew Hoad | 5−7, 4−6, 3−6 |
Guanyador | 1. | 1957 | Australian Championships | Lew Hoad | Mal Anderson
Ashley Cooper | 6−3, 8−6, 6−4 |
Finalista | 3. | 1957 | Wimbledon Championships (2) | Lew Hoad | Budge Patty
Gardnar Mulloy | 10−8, 4−6, 4−6, 4−6 |
Guanyador | 2. | 1957 | US Championships | Ashley Cooper | Gardnar Mulloy
Budge Patty | 4−6, 6−3, 9−7, 6−3 |
Guanyador | 3. | 1958 | Wimbledon Championships | Ashley Cooper | Roy Emerson
Bob Mark | 7−5, 6−8, 3−6, 6−3, 7−5 |
Finalista | 4. | 1958 | Wimbledon Championships (3) | Ashley Cooper | Sven Davidson
Ulf Schmidt | 4−6, 4−6, 6−8 |
Guanyador | 4. | 1958 | Internationaux de France | Ashley Cooper | Robert Howe
Abe Segal | 3−6, 8−6, 6−3, 7−5 |
Finalista | 5. | 1959 | Internationaux de France | Roy Emerson | Nicola Pietrangeli
Orlando Sirola | 3−6, 2−6, 12−14 |
Guanyador | 5. | 1955 | Wimbledon Championships (2) | Roy Emerson | Rod Laver
Bob Mark | 8−6, 6−3, 14−16, 9−7 |
Guanyador | 6. | 1959 | US Championships (2) | Roy Emerson | Earl Buchholz
Alex Olmedo | 3−6, 6−3, 5−7, 6−4, 7−5 |
Finalista | 6. | 1960 | Australian Championships (2) | Roy Emerson | Rod Laver
Bob Mark | 6−1, 2−6, 4−6, 4−6 |
Guanyador | 7. | 1960 | Internationaux de France (2) | Roy Emerson | Jose Luis Arilla
Andrés Gimeno | 6−2, 8−10, 7−5, 6−4 |
Guanyador | 8. | 1960 | US Championships (3) | Roy Emerson | Rod Laver
Bob Mark | 9−7, 6−2, 6−4 |
Guanyador | 9. | 1961 | Wimbledon Championships (3) | Roy Emerson | Bob Hewitt
Fred Stolle | 6−4, 6−8, 6−4, 6−8, 8−6 |
Guanyador | 10. | 1962 | Australian Championships (2) | Roy Emerson | Bob Hewitt
Fred Stolle | 4−6, 4−6, 6−1, 6−4, 11−9 |
Guanyador | 11. | 1962 | Internationaux de France (3) | Roy Emerson | Wilhelm Bungert
Christian Kuhnke | 6−3, 6−4, 7−5 |
Finalista | 7. | 1973 | Wimbledon Championships (4) | John Cooper | Jimmy Connors
Ilie Năstase | 6−3, 3−6, 4−6, 9−8, 1−6 |
Dobles mixts: 7 (5−2)
Resultat | Núm. | Any | Torneig | Parella | Oponents | Marcador |
Guanyador | 1. | 1956 | Australian Championships | Beryl Penrose | Mary Bevis Hawton
Roy Emerson | 6−2, 6−4 |
Finalista | 1. | 1957 | Wimbledon Championships | Althea Gibson | Darlene Hard
Mervyn Rose | 4−6, 5−7 |
Guanyador | 2. | 1958 | US Championships | Margaret Osborne | Maria Bueno
Alex Olmedo | 6−3, 3−6, 9−7 |
Finalista | 2. | 1959 | Wimbledon Championships (2) | Maria Bueno | Darlene Hard
Rod Laver | 4−6, 3−6 |
Guanyador | 3. | 1959 | US Championships (2) | Margaret Osborne | Janet Hopps
Bob Mark | 7−5, 13−15, 6−2 |
Guanyador | 4. | 1960 | US Championships (3) | Margaret Osborne | Maria Bueno
Antonio Palafox | 6−3, 6−2 |
Guanyador | 5. | 1962 | Wimbledon Championships | Margaret Osborne | Ann Haydon-Jones
Dennis Ralston | 2−6, 6−3, 13−11 |
Palmarès
Equips: 7 (5−2)
Resultat | Núm. | Data | Torneig | Superfície | Equip | Oponents | Marcador |
Guanyador | 1. | 26 de desembre − 28 de desembre de 1957 | Copa Davis, Melbourne, Austràlia | Gespa | Malcolm Anderson
Ashley Cooper
Mervyn Rose | Barry Mackay
Gardnar Mulloy
Victor Seixas | 3−2 |
Finalista | 1. | 29 de novembre − 31 de desembre de 1958 | Copa Davis, Brisbane, Austràlia | Gespa | Malcolm Anderson
Ashley Cooper | Butch Buchholz
Barry Mackay
Alex Olmedo
Hamilton Richardson | 2−3 |
Guanyador | 2. | 28 − 31 d'agost de 1959 | Copa Davis, Forest Hills, Estats Units (2) | Gespa | Roy Emerson
Rod Laver
Bob Mark | Tut Bartzen
Butch Buchholz
Barry Mackay
Alex Olmedo | 3−2 |
Guanyador | 3. | 26 − 28 de desembre de 1960 | Copa Davis, Sydney, Austràlia (3) | Gespa | Roy Emerson
Rod Laver
Bob Mark | Nicola Pietrangeli
Orlando Sirola
Sergio Tacchini | 4−1 |
Guanyador | 4. | 26 − 28 de desembre de 1961 | Copa Davis, Melbourne (4) | Gespa | Roy Emerson
Rod Laver
Fred Stolle | Sergio Jacobini
Nicola Pietrangeli
Orlando Sirola
Sergio Tacchini | 5−0 |
Guanyador | 5. | 26 − 28 de desembre de 1962 | Copa Davis, Brisbane (5) | Gespa | Roy Emerson
Ken Fletcher
Rod Laver | Mario Llamas
Rafael Osuna
Antonio Palafox | 5−0 |
Finalista | 2. | 26 − 28 de desembre de 1963 | Copa Davis, Adelaida, Austràlia (2) | Gespa | Roy Emerson
John Newcombe
Fred Stolle | Frank Froehling
Chuck McKinley
Dennis Ralston
Marty Riessen | 2−3 |
Trajectòria
Individual
Torneig | 1952 | 1953 | 1954 | 1955 | 1956 | 1957 | 1958 | 1959 | 1960 | 1961 | 1962 | 1963 | 1964 | 1965 | 1966 | 1967 | 1968 | 1969 | 1970 | 1971 | 1972 | 1973 | 1974 | 1975 | Títols | V − D |
Australian Championships | 3R | 2R | 2R | 3R | SF | F | SF | F | F | A | SF | A | A | A | A | A | 3R | A | A | A | 3R | 1R | 1R | 1R | 0 / 15 | 29 − 15 |
Internationaux de France | A | A | 3R | A | A | QF | QF | SF | QF | A | SF | A | A | 2R | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | 0 / 7 | 20 − 7 |
Wimbledon | A | A | 2R | 1R | QF | SF | F | QF | G | 4R | SF | A | A | 3R | A | A | A | A | A | A | 1R | 1R | 2R | 1R | 1 / 14 | 38 − 13 |
US Championships | A | A | 4R | 4R | SF | 3R | SF | G | G | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | A | 2 / 7 | 32 − 5 |
Llegenda: G: Guanyador; F: Finalista; SF: Semifinalista; QF: Quarts de final; Q: Qualificació; A: Absent; RR: Round Robin |
Dobles masculins
Referències
- ↑ «Archibald McDonald Fraser» (en anglès). Parliament of Victoria. [Consulta: 7 març 2024].
- ↑ «Mr Neale Andrew FRASER» (en anglès). PMC.Gov.au, 01-01-1974. [Consulta: 7 març 2024].
- ↑ «Mr Neale Andrew FRASER, MBE» (en anglès). PMC.Gov.au, 26-01-1988. [Consulta: 7 març 2024].
- ↑ «Los ‘Woodies’ reciben el ‘Philippe Chatrier Award’, la más alta distinción de la ITF» (en castellà). IndustriaDelTenis.com, 30-05-2014. [Consulta: 7 març 2024].
Enllaços externs
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Neale Fraser