The Hill
![]() | Aquest article o secció no cita les fonts o necessita més referències per a la seva verificabilitat. |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Sidney Lumet |
Protagonistes | Sean Connery Harry Andrews Ian Bannen Ossie Davis Ian Hendry Roy Kinnear Michael Redgrave Arnold Marquis Gert Günther Hoffmann Herbert Stass Michael Chevalier Neil McCarthy Joachim Nottke Jack Watson Gerd Duwner Joachim Ansorge Friedrich Schoenfelder Otto Czarski Jack Watson Norman Bird Howard Goorney Alfred Lind ![]() |
Director artístic | Herbert Smith |
Producció | Kenneth Hyman |
Dissenyador de producció | Herbert Smith ![]() |
Guió | Ray Rigby, a partir de l'obra homònima de Ray Rigby i R.S. Allen |
Música | Cristobal Asencio |
Fotografia | Oswald Morris |
Muntatge | Thelma Connell |
Vestuari | Elsa Fennell |
Productora | Metro-Goldwyn-Mayer i Seven Arts Productions |
Distribuïdor | MGM |
Dades i xifres | |
País d'origen | Regne Unit |
Estrena | 22 maig 1965 ![]() |
Durada | 123 min |
Idioma original | anglès ![]() |
Rodatge | Província d'Almeria ![]() |
Color | en color i en blanc i negre ![]() |
Descripció | |
Gènere | Drama, Cinema bèl·lic |
Tema | Segona Guerra Mundial ![]() |
Lloc de la narració | Líbia ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Hill és una pel·lícula britànica dirigida el 1964 per Sidney Lumet, estrenada el 1965.
Argument
Durant la Segona Guerra Mundial, en un camp disciplinari del Regne Unit en ple desert de Líbia, s'aixeca un pujol artificial construït pels presoners que l'han de pujar i baixar sota el sol, vigilats pel sergent Williams que s'hi delecta...
Repartiment
- Sean Connery: Joe Roberts
- Harry Andrews: Ajudant del cap Bert Wilson
- Ian Bannen: Sergent Charlie Harris
- Alfred Lynch: George Stevens
- Ossie Davis: Jacko King
- Roy Kinnear: Monty Bartlett
- Jack Watson: Jock McGrath
- Ian Hendry: Sergent Williams
- Michael Redgrave: Capità-metge
- Norman Bird: Comandant del sector
- Neil McCarthy: Burton
- Howard Goorney: Walters
- Tony Caunter: Martin
Comentari
Aquesta pel·lícula (britànica però dirigida per un estatunidenc) segueix l'evolució psicològica de cinc homes, enfrontats a perpetus «exercicis» vans, sota la gaiata d'un sotsoficial sàdic. El Pujol dels homes perduts denuncia aquest abús de poder i la pretesa «teràpia» a la qual són sotmesos els soldats rebels a la jerarquia militar (l'organització del qual és igualment denunciada). La pel·lícula, eficaç i sense concessions, dona a Sean Connery un paper als antípodes dels seus James Bond contemporanis.