Alexander Hess
Alexander Hess, DFC | |
---|---|
![]() Alexander Hess (vpravo), s Douglasem Baderem, velitelem 242. (kanadské) peruti. Duxford, 1940. | |
Narození | 4. května 1898![]() |
Úmrtí | 10. srpna 1981 (ve věku 83 let)![]() |
Civilní činnost | sportovní pilot, diplomat, člen Rady svobodného Československa, zaměstnanec Pan Am |
Vojenská kariéra | |
Hodnost | plukovník letectva/Group Captain Royal Air Force (generálmajor in memoriam) |
Doba služby | 1916-1948 |
Sloužil | Rakousko-Uhersko![]() Československo ![]() Francie ![]() Spojené království ![]() ![]() |
Složka | Rakousko-uherská armáda (1916-1918) Československá armáda (1918-1920) Československé letectvo (1920-1948) Armée de l'air (1940) Royal Air Force (1940-1942) |
Velel | 32. stíhací letka 34. stíhací letka 11. pozorovací letka 36./38. stíhací letka Detašmán vodních letounů v Boce Kotorské 11. pozorovací letka 10./2. pozorovací letka Cvičná letka leteckého pluku 1 stíhací peruť III./4. 310. peruť RAF letectvo 2. vojenské oblasti/II. letecký sbor |
Války | první světová válka druhá světová válka |
Bitvy | bitva na Piavě bitva o Británii |
Vyznamenání | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
![]() |
Alexander Hess (4. května 1898 Karlova Huť[1] – 10. srpna 1981 Brooksville) byl československý vojenský letec a důstojník československé armády a letectva, známý především svým velením 310. československé stíhací peruti Royal Air Force v době bitvy o Británii.
Život
Po složení maturitní zkoušky v roce 1916 byl odveden do rakousko-uherské armády a v postavení jednoročního dobrovolníka a později kadeta u c. a k. pěších pluků č. 88 a 102 prodělal ve funkci velitele čety boje na ruské a italské frontě. Utrpěl několik zranění a v září 1918 byl povýšen do hodnosti poručíka a přeložen k týlovému praporu 102. pěšího pluku ve štýrském městě Hartberg. Po skončení první světové války a návratu do vlasti se přihlásil k další činné službě v československé armádě, kde nastoupil službu u pěšího pluku č. 48 v Benešově. Již 31. 12. 1918 byl demobilizován a začal studovat strojnictví na ČVUT v Praze, 30. června 1919 však byl povolán k další službě v armádě, a do dubna roku 1920 sloužil u pěšího pluku č. 17, nejprve v Jindřichově Hradci a později v Žilině.[2]
Prvního května 1920 se dobrovolně přihlásil k letectvu. Nejprve prošel kursem leteckých pozorovatelů ve Vzduchoplaveckém učilišti v Chebu, a po povýšení na nadporučíka letectva byl převelen k letecké rotě 1 leteckého pluku č. 2 dislokované v Olomouci. V roce 1924 absolvoval pilotní výcvik následovaný kursem pro piloty stíhacích letounů, načež nastoupil k 33. stíhací letce leteckého pluku č. 2. Od ní byl v září 1924 přeložen k 2. pozorovací letce leteckého pluku č. 1, dislokované na letišti Praha-Kbely. Již 31. ledna 1925 byl jmenován velitelem 32. stíhací letky a následovalo několik dalších umístění ve funkci velitele letky. Krátce také, již v hodnosti kapitána, působil u detašmánu československých letadel v Boce Kotorské v Království SHS, vybaveného plovákovými letouny určenými k vlekání terčů pro výcvik protiletadlového dělostřelectva. Mezi lety 1934 a 1937 působil jako výcvikový referent v hodnosti štábního kapitána na III. (leteckém) odboru MNO a v roce 1936 absolvoval studijní stáž u letectva Francie. Byl povýšen na majora a po absolvování kursu pro velitele oddílů a vojskových těles přeložen k leteckému pluku č. 4 jako velitel peruti.[2]
Veřejnou známost v meziválečném období mu zjednalo i působení v oblasti sportovního letectví, zahájené již jeho účastí na IV. ročníku Rychlostního závodu o cenu prezidenta republiky v roce 1926, v jehož kategorii „C“ zvítězil s letounem Aero A-11.[3] Téhož roku ztvárnil také hlavního hrdinu v československém leteckém filmu „Slavia L-BROX aneb Románek letcův“,[p 1][3] uvedeném do kin roku 1927.[4]
Ve 30. letech se národní reprezentační družstva pod jeho vedením úspěšně zúčastnila letecké soutěže uspořádané u příležitosti[5] XI. olympijských her roku 1936 v Berlíně a roku 1937 IV. ročníku Mezinárodního leteckého meetingu v Curychu.[2]
V době mnichovské krize a československé mobilizace na podzim 1938 byl velitelem polní stíhací peruti III/4,[p 2] složené ze stíhacích letek č. 46, 47 a 48 a vybavené Aviemi B-534.[2][6]
Po německé okupaci českých zemí se nesmířil se vzniklou situací, při nuceném rozpouštění své jednotky, dislokované tehdy na letišti v Pardubicích, vyzval její mužstvo a důstojníky k zapojení do odboje, a v lednu 1940 unikl z tzv. Protektorátu do exilu. Ve Francii, kam dospěl 21. února 1940, působil od půli dubna na základně letectva v Chartres, kde probíhal výcvik československých stíhačů na francouzských strojích. Po zahájení německého útoku na západní frontě se podílel na vzdušné obraně této základny jako příslušník lokální Escadrille légere de défense Chartres,[7] ale vzhledem k překotnému vývoji situace se již nedostal k prvoliniové jednotce. Po kolapsu francouzského odporu se, spolu se skupinou dalších československých letců, mezi 19. a 23. červnem 1940 přesunul z Bordeaux do Falmouthu v Cornwallu na palubě lodi Arry Scheffer.[2]
Ve Spojeném království se tato skupina stala základem pro vznik 310. (československé) peruti Royal Air Force, jejímž prvním československým velitelem[p 3] se Alexander Hess, v hodnosti Squadron Leader, 12. července 1940 stal, přestože jeho tehdejší věk (42 let) značně převyšoval obvyklou hranici pro aktivní stíhací piloty.[p 4] V čele této jednotky, vybavené stroji Hawker Hurricane, a operující ze základny RAF Duxford, se od 26. srpna 1940 účastnil bitvy o Británii. Během bitvy mu byly dva nepřátelské letouny přiznány jako sestřelené a jeden jako poškozený, a ačkoliv byl sám 15. září sestřelen během velkého střetnutí mezi stíhači RAF a Luftwaffe nad Londýnem,[p 5] neutrpěl zranění a podařilo se mu zachránit padákem. Za své zásluhy a iniciativu v boji byl dekorován Československým válečným křížem a 27. října 1940 britským Záslužným leteckým křížem (DFC), kterým byl oceněn jako jeden ze dvou historicky prvých Čechoslováků.[p 6] Postavení velitele 310. peruti zastával do konce února 1941, kdy funkci velitele jednotky předal S/Ldr Františku Weberovi, a po povýšení na podplukovníka letectva začal od 1. března vykonávat funkci československého styčného důstojníka u velitelství Fighter Command v Bentley Priory nedaleko Stanmore. V této funkci byl povýšen do britských hodností Wing Commander a později Group Captain. Ke dni 1. ledna 1942 opustil Bentley Priory i Royal Air Force, a stal se československým leteckým atašé nejprve na ambasádě ve Washingtonu, a posléze mezi zářím 1945 a únorem 1946 zastával tutéž funkci v Ottawě. Již 7. března 1945 byl povýšen do hodnosti plukovníka letectva.[2]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Memories_of_Alexander_Hess_%28SOkA_Beroun%29.jpg/220px-Memories_of_Alexander_Hess_%28SOkA_Beroun%29.jpg)
Po návratu do Československa nejprve od května 1946 krátce působil na ministerstvu národní obrany jako přednosta „Studijní skupiny při velitelství letectva“,[p 7][10] a poté byl od 30. 11. 1946 jmenován velitelem letectva Vojenské oblasti 2 (v srpnu 1947 přejmenováno na II. letecký sbor) se stanovištěm velitelství v Českých Budějovicích. Po únorovém převratu byl již 27. 2. 1948 odeslán na dovolenou a k 1. červnu 1948 přeložen do výslužby.[2]
V červnu 1948 odešel podruhé ilegálně do exilu a v roce 1949 se stal členem Rady svobodného Československa. Pracoval pak jako technický poradce společnosti Pan American World Airways na letištích La Guardia a Johna Fitzgeralda Kennedyho až do roku 1965, kdy odešel do důchodu. Zemřel v roce 1981 a pohřben je v československém oddělení Brookwoodského hřbitova u Londýna.[2]
Po roce 1989 byl v Československu posmrtně rehabilitován a 10. září 1991 in memoriam povýšen do hodnosti generálmajora.[2] V roce 2021 mu byl in memoriam propůjčen Řád Bílého lva vojenské skupiny I. třídy.[11]
Poznámky
- ↑ V titulcích uveden jako „Saša Hess“.[4]
- ↑ Krycí jméno útvaru znělo „Kazatel“.
- ↑ Systém velení byl, podobně jako v jiných perutích RAF tvořených exulanty ze zemí evropského kontinentu, zpočátku na úrovni peruť a letka duální, existoval vždy velitel československý a britský. Britským velitelem 310. peruti byl jmenován S/Ldr Douglas Blackwood.
- ↑ Air Chief Marshal Sir Hugh Dowding, tehdejší velitel Fighter Command (Velitelství stíhacího letectva), prosazoval zásadu, že žádný velitel stíhací peruti v boji by neměl překročit věk dvaceti šesti let.[8]
- ↑ Jeho přemožitelem byl pravděpodobně Oberleutnant Walter Horten, příslušník Jagdgeschwader 26.[9]
- ↑ Druhým téhož dne vyznamenaným byl npor.let./Pilot Officer Emil Fechtner, taktéž příslušník 310. peruti.
- ↑ Jejím úkolem bylo shromažďování nejnovějších poznatků o vývoji letectva ve světě.
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu farnost Počaply
- ↑ a b c d e f g h i RAJLICH, Jiří. HESS Alexander. In: LÁNÍK, Jaroslav, a kol. Vojenské osobnosti československého odboje 1939-1945. Praha: Ministerstvo obrany České republiky-Agentura vojenských informací a služeb (AVIS), 2005. Dostupné v archivu pořízeném dne 2014-01-01. ISBN 80-7278-233-9. S. 93–94. Archivováno 1. 1. 2014 na Wayback Machine.
- ↑ a b LUKEŠ, Petr. Hledání ztraceného času a letec Saša Hess. [online]. iDNES.cz (blog), 2011-08-24 [cit. 2015-10-09]. Dostupné online.
- ↑ a b Slavia L - Brox [online]. ČSFD.cz [cit. 2015-10-09]. Dostupné online.
- ↑ Jiří Rajlich: Berlín 1936 a účast československých letců Archivováno 18. 1. 2018 na Wayback Machine.
- ↑ Letiště Pardubice: Mnichovská krize. www.pavpec.info [online]. [cit. 2015-10-09]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-08-02.
- ↑ RAJLICH, Jiří. Na nebi sladké Francie: Válečný deník československých letců ve službách francouzského letectva 1939-1945. Svazek 1. Praha: Ares, 1998. ISBN 80-86158-03-9. Kapitola Bojové jednotky u nichž operovali českoslovenští stíhači, s. 59.
- ↑ BUNGAY, Stephen. The Most Dangerous Enemy: A History of the Battle of Britain. Londýn: Aurum Press, 2009. ISBN 978-1-84513-481-5. Kapitola The Men, s. 163. (anglicky)
- ↑ PRICE, Alfred. Battle of Britain Day: 15 September 1940. [s.l.]: Endeavour Press Ltd., 2015. Kapitola Chapter Four: The Mid-Afternoon Attack on London, 1.45 p.m. to 3.45 p.m. . (anglicky) Formát epub.
- ↑ FIDLER, Jiří; RAJLICH, Jiří. Soumrak králů vzduchu: Československé vojenské letectvo 1945-1950. 1. vyd. Praha: Ares, 2000. 106 s. ISBN 80-86158-24-1. Kapitola Vyšší letecká velitelství, s. 45.
- ↑ Martina Heroldová, Pavel Švec, Štefan Novák. Státní vyznamenání: Prezident ocení vojáky či umělce. Medaili dostane i Krpálek. Aktuálně.cz [online]. Economia [cit. 2021-10-30]. Dostupné online.
Literatura
- HESS, Alexander. Byli jsme v bitvě o Anglii. New York, Praha: [s.n.], 1943, 1947, 1990, 2006.
- IRRA, Miroslav. České Budějovice a československé vojenské letectvo v letech 1945 – 1950. České Budějovice: Jihočeské muzeum v Českých Budějovicích, 2006. ISBN 978-80-86260-61-7.
- RAJLICH, Jiří. Generál Alexander Hess. Nevojice: Jakab Publishing, 2018. ISBN 978-80-87350-25-6.
- RAJLICH, Jiří. HESS Alexander. In: LÁNÍK, Jaroslav, a kol. Vojenské osobnosti československého odboje 1939-1945. Praha: Ministerstvo obrany České republiky-Agentura vojenských informací a služeb (AVIS), 2005. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2014-01-01. ISBN 80-7278-233-9. S. 93–94.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Alexander Hess na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Alexander Hess
Osoba Alexander Hess ve Wikicitátech
- Alexander Hess na www.aces.safarikovi.cz
- Alexander Hess na www.valka.cz