Dominik Ondřej z Kounic
Dominik Ondřej z Kounic | |
---|---|
![]() Dominik Ondřej Kounic | |
Říšský vicekancléř | |
Ve funkci: 19. června 1696 – 11. ledna 1705 | |
Panovník | Leopold I. |
Předchůdce | Gottlieb Amadeus Windischgrätz |
Nástupce | Bedřich Karel z Schönborn-Buchheimu |
Císařský vyslanec v Haagu | |
Ve funkci: 1694 – 1697 | |
Panovník | Leopold I. |
Císařský tajný rada | |
Ve funkci: 1685 – 11. ledna 1705 | |
Panovník | Leopold I. |
Císařský vyslanec v Bavorsku (Mnichově) | |
Ve funkci: 1688 – 1689 | |
Panovník | Leopold I. |
Ve funkci: 1682 – 1686 | |
Panovník | Leopold I. |
Narození | 1655 nebo 30. listopadu 1654 Brno Habsburská monarchie ![]() |
Úmrtí | 11. ledna 1705 Vídeň Habsburská monarchie ![]() |
Titul | ![]() |
Choť | (1675) Marie Eleonora Šternberková (1656–1706) |
Rodiče | Lev Vilém z Kounic (1614–1655) a Marie Eleonora z Dietrichsteinu (1623–1687) |
Děti | František Karel (1676–1717) Maxmilián Oldřich (1679–1746) Marie Eleonora, provd. z Trauttmansdorf-Weinsbergu (1681–1723) Maria Dominika Antonia, provd. Ursinová z Orsini-Rosenbergu (1689–1756) |
Příbuzní | děd: Oldřich V. (mladší) z Kounic (1569–1617) babička: Ludmila Roupovská z Roupova († 1626) sestra: Klára Rozálie, provdaná Martinicová a později Šliková († 1693) vnuk: Václav Antonín z Kounic-Rietbergu (1711–1794) vnuk: Karel Josef z Kounic (1715–1737) švagr: Leopold Šlik z Holíče a Pasounu (1663–1723) tchán: Adolf Vratislav ze Šternberka (1627–1703) |
Zaměstnání | diplomat, politik |
Profese | šlechtic |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | 1687 Řád zlatého rouna (č. 535) |
Commons | Dominik Ondřej Kounic |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Dominik Ondřej I. hrabě z Kounic (německy Dominik Andreas I. Graf von Kaunitz; 30. listopadu 1654 Brno[1] – 11. ledna 1705 Vídeň) byl moravský šlechtic, diplomat a státník ve službách Habsburků.[2]. Byl zakladatelem mocenského vzestupu moravské linie Kouniců završeného o dvě generace později získáním knížecího titulu (Václav Antonín z Kounic-Rietbergu). Jako úspěšný diplomat se prosadil v Mnichově, Londýně a Haagu, nakonec zastával funkci říšského vicekancléře (1696–1705), v roce 1687 získal Řád zlatého rouna. Na svých panstvích na jižní Moravě a Slovensku proslul jako zadavatel mnoha stavebních zakázek v barokním slohu (Domenico Martinelli), mimo jiné začal budovat zámek ve Slavkově jako hlavní reprezentační sídlo rodu.
Životopis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/75/Dominik_Ondrej_Kounic.jpg/220px-Dominik_Ondrej_Kounic.jpg)
Pocházel ze starého moravského rodu Kouniců, narodil se v Brně jako jediný syn moravského nejvyššího sudího hraběte Lva Viléma z Kounic (1614–1655) a jeho druhé manželky Marie Eleonory z Ditrichštejna (1623–1687), po matce měl vlivné příbuzenské vazby na rod Ditrichštejnů. Ve věku jednoho roku ztratil otce, výchovou a poručnickou správou nad majetkem byla pověřena matka, k níž se později jako spoluporučník připojil její bratr kníže Ferdinand z Ditrichštejna. Ten byl jako vysoce postavený dvořan také patronem počátku Kounicovy diplomatické kariréy. Dominik Ondřej studoval u jezuitů v Brně a Olomouci, na podzim 1671 byl vyslán na kavalírskou cestu, která trvala tři roky. Putování absolvoval v doprovodu hofmistra a pěti osob služebnictva. Cesta začala v Brně, přes rakouské země pokračovala do Itálie, kde Kounic strávil bezmála dva roky. Krátkodobé či delší pobyty v různých městech doplnil studiem na univerzitách, téměř rok žil a studoval v Sieně (říjen 1671 až říjen 1672). Ze Sieny se přesunul do Říma, kde strávil půl roku, podnikl odtud ale i několik výletů (například do Neapole). Během pobytu v Římě obdržel audienci u papeže Klementa X. Přes severní Itálii a Švýcarsko odjel do Francie, kde tři měsíce pobýval v Besançonu a poté strávil půl roku v Paříži. Znovu přes Švýcarsko a německé země se vrátil do Rakouska a v červnu 1674 přijel do Slavkova.[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/83/Dominik_Andreas_Graf_von_Kaunitz.jpg/220px-Dominik_Andreas_Graf_von_Kaunitz.jpg)
Po návratu z cest v létě 1674 byl prohlášen za plnoletého a téhož roku získal titul císařského komorníka.[4]Poté zahájil kariéru ve státní správě na Moravě, pomohly mu konexe ze strany zmíněného strýce Ferdinanda z Ditrichštejna a také vazby na rod Šternberků získané sňatkem (1675). Od roku 1675 byl přísedícím moravského zemského soudu, později s Ditrichštejnovou podporou získal posty v diplomacii. V letech 1682–1686 pobýval jako císařský vyslanec v Mnichově, kde měl za úkol získat bavorského kurfiřta Maxmiliána Emanuela na stranu Habsburků. To se podařilo a spojenectví bylo stvrzeno sňatkem Maxmiliána Emanuela s arcivévodkyní Marií Antonií, dcerou císaře Leopolda I. Kounic za odměnu získal rozšíření hraběcího titulu pro celou Říši (1683; původní hraběcí titul udělený v roce 1642 platil pouze pro České království) a v roce 1685 byl jmenován císařským tajným radou.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2a/Welt-Galleria_T017.jpg/220px-Welt-Galleria_T017.jpg)
V letech 1686–1687 byl císařským vyslancem v Anglii (fakticky do Londýna přijel až v lednu 1687)[5] a téhož roku obdržel Řád zlatého rouna.[6][7] Poté znovu pobýval v Bavorsku a v roce 1689 uzavřel spojeneckou smlouvu v době začínající devítileté války. Diplomatickými úkoly byl pověřován i v dalších německých zemích, v roce 1691 byl například zástupcem císaře při volbě mohučského arcibiskupa.[8] V letech 1694–1697 byl císařským vyslancem v Haagu a v závěru devítileté války byl hlavním delegátem na mírových jednáních v Rijswijku.[5] Mezitím byl již v červnu 1696 jmenován do funkce říšského vicekancléře, fakticky se úřadování ujal až o rok později po návratu do Vídně. Jako člen Tajné konference s titulem státního ministra (1698) se zařadil mezi důležité císařovy poradce. Na konci vlády Leopolda I. tak patřil k předním osobnostem habsburské monarchie a významným diplomatům v prvních letech války o španělské dědictví.[pozn. 1][9]
Zemřel ve Vídni 11. ledna 1705 ve věku padesáti let na mrtvici. Pohřben je v dominikánském kostele sv. Michala v Brně v rodinné hrobce zřízené odkazem jeho otce.[10]
Majetkové poměry
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/Slavkov_u_Brna_-_Castle.jpg/220px-Slavkov_u_Brna_-_Castle.jpg)
Po otci zdědil na jižní Moravě panství Slavkov a Uherský Brod, po matce pak v roce 1687 Křižanov. Všechna tři panství rozšiřoval příležitostnými nákupy okolních menších statků. Ke slavkovskému panství přikoupil Letonice (1684) a Lysovice (1685). K Uherskému Brodu získal Velký Ořechov (1687), Bánov (1689) a několik dalších menších statků. Zakoupil také panství Megyer (dnešní Palárikovo) v Uhrách a s císařovým svolením je přejmenoval na Nové Kounice. Poslední velkou akvizicí byl v roce 1702 nákup Strážnice od hrabat Magnisů. Pro nesplnění podmínek kupní smlouvy se však strážnické panství vrátilo později zpět Magnisům. Věnoval pozornost rozvoji hlavních sídelních měst na svých panstvích, Slavkovu a Uherskému Brodu, měšťanům poskytoval finanční úlevy a potvrzoval městská privilegia. Městské radě v Uherském Brodě prodal v roce 1702 jeden ze svých domů na náměstí a tím umožnil výstavbu nové radnice.[11] V duchu merkantilismu se věnoval také podnikání,[12] založil textilní manufakturu ve Slavkově[13] a přispěl k rozvoji železářství v Křižanově.[14] Na svých panstvích na Moravě a v Uhrách proslul také chovem koní v řádech tisíců kusů. Pro potřeby ustájení koní nechal v Uherském Brodě postavit budovu koníren, která je dnes jediným dochovaným torzem plánovaného zámeckého areálu v mnohem větším rozsahu.[15]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Uhersk%C3%BD_Brod%2C_z%C3%A1mek_%281%29.jpg/220px-Uhersk%C3%BD_Brod%2C_z%C3%A1mek_%281%29.jpg)
Počátkem 18. století uzavřel rodinnou smlouvu se svým bratrancem Janem Vilémem z Kounic (1656–1721) z české větve.[pozn. 2] Základním ustanovením této smlouvy bylo vzájemné dědictví majetku v případě vymření jedné z větví (k tomu došlo v roce 1848 po vymření moravské větve). Smlouva byla podmíněna zřízením fideikomisů. Dominik Ondřej založil fideikomis na panstvích Slavkov a Uherský Brod svou poslední vůlí v roce 1705, Jan Vilém zřídil svěřenství v roce 1711 na panstvích Česká Lípa a Nový zámek.[16][17]
Na svých majetcích rozvinul Dominik Ondřej rozsáhlou stavební činnost, která je spojena především s osobností architekta Domenica Martinelliho. S ním se Kounic seznámil v Itálii a kolem roku 1690 jej pozval na Moravu, stali se z nich dlouholetí přátelé. Na kounicovských panstvích realizoval Martinelli řadu staveb různého charakteru, sakrální, hospodářské a také rezidenční. Na slavkovském panství projektoval kostel sv. Mikuláše v Letonicích nebo kostel sv. Maří Magdalény v Rousínově. Některé Martinelliho projekty byly realizovány až řadu let po jeho smrti (kostel Neposkvrněného početí Panny Marie v Uherském Brodě). V Uherském Brodě zanechal výraznou stopu v podobě přestavby Panského domu v Kaunicově ulici poblíž náměstí[18][19] a novostavby loveckého zámku známého pod názvem Baráník. Nejvýznamnější Martinelliho prací v Kounicových službách byl projekt reprezentačního zámku ve Slavkově, který odrážel vzrůstající ambice rodu Kouniců. Za života Dominika Ondřeje bylo však postaveno jen západní křídlo, v plném rozsahu byl zámek dokončen až za jeho nástupců Maxmiliána Oldřicha a Václava Antonína.[20]
Byl také mecenášem církevních staveb, spolu s matkou financoval výstavbu kostela sv. Michala s přilehlým dominikánským klášterem v Brně, kde byl později pohřben. Pro kostel Nanebevzetí Panny Marie v Uherském Brodě získal ostatky sv. Justiny, která se pak stala patronkou města.[21]
Rodina
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/00/Kostel_svat%C3%A9ho_Michala_%2802%29.jpg/220px-Kostel_svat%C3%A9ho_Michala_%2802%29.jpg)
V roce 1675 se ve Vídni oženil s hraběnkou Marií Eleonorou ze Šternberka (1656–1706), nejstarší dcerou dlouholetého českého nejvyššího purkrabího Adolfa Vratislava ze Šternberka. Marie Eleonora proslula svým šarmem a duchaplností, v Mnichově pomohla svému manželovi získat přízeň bavorského kurfiřta, později zajišťovala finanční půjčky na Dominikovy diplomatické mise.[22] Z jejich manželství vzešlo osm potomků, z nichž tři zemřeli v dětství:
- 1. František Karel Josef (1676–1717), duchovní, kanovník v Pasově, Salzburgu a Olomouci, císařský vyslanec ve Vatikánu 1705–1706, biskup v Lublani 1711–1717 (nároků na rodové dědictví se vzdal po dohodě s mladším bratrem za odstupné 100 000 zlatých a roční rentu ve výši 6 000 zlatých)
- 2. Adolf Vilém Josef (1678–1781)
- 3. Maxmilián Oldřich (1679–1746), císařský tajný rada, diplomat, vyslanec ve Vatikánu, moravský zemský hejtman 1720–1746, ∞ 1699 hraběnka Marie Ernestina Františka z Rietbergu (1687–1758), univerzální dědička říšského hrabství Rietberg
- 4. Leopold Josef (1679–1680)
- 5. Marie Eleonora (1681–1723) ∞ 1699 hrabě František Václav z Trauttmansdorffu (1677–1753), císařský komorník, majitel panství Litomyšl, Drnholec
- 6. Marie Františka (1684–1685)
- 7. Marie Dominika Antonie (1689–1756) ∞ 1712 hrabě Filip Josef Orsini-Rosenberg (1691–1765), císařský tajný rada, komorník, diplomat, vyslanec v Petrohradě, Berlíně, Lisabonu a Benátkách, prezident zemské reprezentace v Dolním Rakousku
- 8. Marie Gabriela Františka (1692–1769) ∞ 1711 hrabě Jan Albert Heister (1686–1746), císařský tajný rada, komorník, polní podmaršál císařské armády, člen Dvorské válečné rady
Vyobrazení
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Dominik_Kounic_busta.jpg/190px-Dominik_Kounic_busta.jpg)
Na zámku ve Slavkově u Brna visí portrét Dominika Ondřeje z Kounic od nizozemského malíře Jacoba Ferdinanda Voeta z roku 1673.[23] Osoba na obraze byla donedávna zaměňována za Dominikova syna Maxmiliána Oldřicha Kounice, který si nechal v roce 1698 namalovat protějšek u francouzského dvorního malíře Hyacintha Rigauda.[24] Voetův portrét bývá často publikován v literatuře jako mistrovské dílo barokního portrétního malířství konce 17. století.[25][26][27]
Na slavkovském zámku je také vystavena mramorová busta, kterou v Haagu pro hraběte v roce 1698 podle portrétu Franciska de Cock (1643–1709) vytvořil sochař Jan Blommendael (1650–1707), žák Rombouta Verhulsta (1624–1698). Busta, která vznikla v souvislosti s jmenováním hraběte říšským vicekancléřem, měří 72 cm.[5] Na hrudi má hrabě připnutý Řád zlatého rouna a krajka na krku je jemně propracovaná.
Odkazy
Poznámky
- ↑ Z archivních pramenů není zcela snadné rozklíčovat mocenská uskupení u dvora Leopolda I. na přelomu 17. a 18. století. Z dochované korespondence je ale patrné, že Dominik Ondřej z Kounic patřil k reformní frakci soustředěné kolem následníka trůnu arcivévody Josefa, která se soustředila na eliminaci expanze Ludvíka XIV. ve Svaté říši římské a omezení vlivu císařského nejvyššího hofmistra Ferdinanda Bonaventury Harracha. Ke Kounicovým přátelům patřili mimo jiné Josefův vychovatel Karel Theodor ze Salmu, diplomat Jiří Adam II. Bořita z Martinic nebo později vlivný politik Filip Ludvík Václav ze Sinzendorfu
- ↑ S Janem Vilémem z české větve nebyl jen v příbuzenském vztahu bratrance, byli zároveň sešvagřeni, protože Jan Vilém měl za manželku Marii Annu Kláru ze Šternberka (1666–1724), která byla mladší sestrou Dominikovy manželky Marie Eleonory.
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Dominik Andreas I. von Kounic na německé Wikipedii.
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
- ↑ Ottův slovník naučný, díl 14.; Praha, 1899 (reprint 1998); s. 1000 (heslo z Kounic) ISBN 80-7185-200-7
- ↑ Itinerář kavalírské cesty Dominika Ondřeje z Kounic in: KUBEŠ, Jiří: Náročné dospívání urozených. Kavalírské cesty české a rakouské šlechty (1620–1750); Pelhřimov, 2013; s. 372–373 ISBN 978-80-7415-071-5
- ↑ Dominik Ondřej z Kounic na webu kaiserhofgeschichte dostupné online
- ↑ a b c KALÁBOVÁ, Lenka; KONEČNÝ, Michal; ZAVADIL, Miroslav. Poklady moravských hradů a zámků. Brno: Národní památkový ústav, územní odborné pracoviště v Brně, 2010. ISBN 978-80-86752-85-3. S. 72.
- ↑ LOBKOWICZ, František: Zlaté rouno v zemích českých (zvláštní otisk ze Zpravodaje Heraldika a genealogie); Praha, 1991; s. 272
- ↑ KUBEŠ, Jiří a kolektiv: V zastoupení císaře. Česká a moravská aristokracie v habsburské diplomacii 1640–1740; NLN, Praha, 2018; s. 393 ISBN 978-80-7422-574-1
- ↑ Tabulka diplomatických misí Dominika Ondřeje z Kounic in: MARŠÁLKOVÁ, Lenka: Dominik Andreas von Kaunitz during the 80's and early 90's of the 17th Century, Theatrum historiae (sborník prací Filozofické fakulty Univerzity Pardubice, Pardubice, 2016; s. 123 ISBN
- ↑ SMÍŠEK, Rostislav: Císařský dvůr a dvorská kariéra Ditrichštejnů a Schwarzenberků za vlády Leopolda I.; Jihočeská univerzita České Budějovice, 2009; s. 385–387 ISBN 978-80-7394-165-9
- ↑ KALANDŘÍKOVÁ, Eva: Umělecká výzdoba dominikánského klášterního kostela sv. Michala v Brně (diplomová práce); Filozofická fakulta Masarykovy univerzity, Brno, 2016; s. 26–27 dostupné online
- ↑ KUČA, Karel: Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, 7. díl; Praha, 2008; s. 844 ISBN 978-80-7277-041-0
- ↑ MYŠKA, Milan a kolektiv: Historická encyklopedie podnikatelů Čech, Moravy a Slezska, Ostravská univerzita, Ostrava, 2003; s. 238–239 ISBN 80-7042-612-8
- ↑ RANDÝSKOVÁ, Tereza: Slavkovské panství za Dominika Ondřeje I. Kounice (bakalářská práce); Filozofická fakulta Univerzity Palackého Olomouc, 2013; 59 s. dostupné online
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl I. Jižní Morava; Praha, 1981; s. 131
- ↑ RANDÝSKOVÁ, Tereza: Chov koní jako součást šlechtické reprezentace. Kounicové a jejich hřebčín. (diplomová práce), Filozofická fakulta Univerzity Palackého Olomouc, 2016; (kapitola Dominik Ondřej I. z Kounic), s. 16–22 dostupné online
- ↑ Tabulka Fideikomisy utvořené z českých a moravských panství (1691–1720) in: KUBEŠ, Jiří: Reprezentační funkce sídel vyšší šlechty z českých zemí 1500–1740 (disertační práce); Jihočeská univerzita České Budějovice, 2005; s. 153 dostupné online
- ↑ Tabulka fideikomisů ze 17. až 20. století in: GEORGIEV, Jiří: České fideikomisy v posledních letech své existence (Paginae historiae, Sborník Státního ústředního archivu v Praze; Praha, 2001; s. 88 ISBN 80-85475-78-2
- ↑ KUČA, Karel: Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, 7. díl; Praha, 2008; s. 843 ISBN 978-80-7277-041-0
- ↑ Panský dům na webu Města Uherský Brod dostupné online
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl I. Jižní Morava; Praha, 1983; s.
- ↑ TOMEČEK, Radek: Uherský Brod. Putování historií královského města; Uherský Brod, 2005; s. 112–113 ISBN 80-903006-7-7
- ↑ KUBEŠ, Jiří a kolektiv: V zastoupení císaře. Česká a moravská aristokracie v habsburské diplomacii 1640–1740; NLN, Praha, 2018; s. 81, 365 ISBN 978-80-7422-574-1
- ↑ KALÁBOVÁ, Lenka; KONEČNÝ, Michal; TOMÁŠEK, Petr; VALEŠ, Tomáš. Obrazy: mistrovská díla ze sbírek Národního památkového ústavu. Kroměříž: Národní památkový ústav, 2018. 389 s. ISBN 978-80-907400-1-3. S. 301.
- ↑ KAUNITZ Maximilian Ulrich von. www.hyacinthe-rigaud.com [online]. [cit. 2019-03-02]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2019-03-06. (francouzsky)
- ↑ V zrcadle stínů : Morava v době baroka 1670-1790. 1. vyd. vyd. V Brně: Moravská galerie 382 s. ISBN 8070271213, ISBN 9788070271216. OCLC 53271182
- ↑ 1975-, Kubeš, Jiří,. Náročné dospívání urozených : kavalírské cesty české a rakouské šlechty (1620-1750). Pelhřimov: [s.n.] 463 s. ISBN 9788074150715, ISBN 8074150712. OCLC 876723969
- ↑ STŘÍTECKÁ, Marie. Francouzské umění sklonku 17. století ve sbírkách hrabat Kouniců se vztahem ke kavalírským cestám. Brno, 2011 [cit. 2022-06-10]. Bakalářská diplomová práce. Filozofická fakulta Masarykovy univerzity. Vedoucí práce Mgr. Radka Miltová, Ph.D.. Dostupné online.
Literatura
- FLORKOVÁ, Lenka: Kavalírská cesta Dominika Ondřeje z Kounic in: Vyškovský sborník (sborník Státního okresního archivu ve Vyškově; 2004; s. 87–112 dostupné online
- KUBEŠ, Jiří a kolektiv: V zastoupení císaře. Česká a moravská aristokracie v habsburské diplomacii 1640–1740; NLN, Praha, 2018; 638 s. ISBN 978-80-7422-574-1
- VLNAS, Vít: Princ Evžen Savojský. Život a sláva barokního válečníka; Praha, 2001; 872 s. ISBN 80-7185-380-1
- VOKÁČOVÁ, Petra: Příběhy o hrdé pokoře. Aristokracie českých zemí v době baroka; Academia, Praha, 2014; 963 s. ISBN 978-80-200-2364-3
Externí odkazy
- Dominik Ondřej z Kounic in: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oestereich
- Dominik Ondřej z Kounic na webu Zámku Slavkov
Obrázky, zvuky či videa k tématu Dominik Ondřej z Kounic na Wikimedia Commons
- Rodokmen Kouniců na stránkách genealogy.euweb.cz (Miroslav Marek)