EMD GP9
EMD GP9 | |
---|---|
![]() | |
Základní údaje | |
Výrobce | EMD |
Výroba v letech | 1954–1963 |
Počet vyrobených kusů | 4 257 |
Typ spřáhla | spřáhlo AAR |
Hmotnost a rozměry | |
Hmotnost ve službě | 112 500 kg |
Délka přes spřáhla | 17 120 mm |
Minimální poloměr projížděných oblouků | 46 m |
Rozchod | 1 435 mm |
Parametry pohonu | |
Uspořádání pojezdu | Bo′Bo′ |
Typ spalovacího motoru | 16-567C |
Jmenovitý výkon spalovacího motoru | 1 300 kW |
Přenos výkonu | elektrický stejnosměrný |
Vytápění vlaku | parní (volitelně) |
Odkazy | |
![]() | |
![]() Některá data mohou pocházet z datové položky. | |
Tento box:
|
EMD GP9 byla čtyřnápravová dieselelektrická lokomotiva určená pro traťovou službu i posun, tzv. road switcher, vyráběná v letech 1954 až 1963 americkou firmou Electro-Motive Division (EMD), divizí koncernu General Motors, a její kanadskou pobočkou General Motors Diesel. Ve výrobě nahradila předchozí model GP7, od kterého se odlišovala použitím vylepšené verze motoru typu 567 a změnami v elektrické části. S více než 4 200 vyrobenými kusy se jednalo o jeden z nejpočetnějších modelů z produkce EMD[1] a dieselových lokomotiv první generace vůbec.[pozn. 1][3]
Výroba
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/Nickel_Plate_Road_%28NKP%29_526_%28GP9%29_swtching_way_freight_at_Gibson_City%2C_IL_on_November_24%2C_1962_%2821931045314%29.jpg/220px-Nickel_Plate_Road_%28NKP%29_526_%28GP9%29_swtching_way_freight_at_Gibson_City%2C_IL_on_November_24%2C_1962_%2821931045314%29.jpg)
Celkem bylo vyrobeno 4 092 konvenčních lokomotiv GP9, kromě toho bylo pro společnosti Pennsylvania Railroad a Union Pacific postaveno také 165 lokomotiv GP9B bez stanoviště strojvedoucího.[4] Souběžně nabízených lokomotiv F9, využívajících mnoho stejných komponentů, bylo naopak vyrobeno pouze kolem 240,[5] což ilustruje odklon od tradiční konstrukce s nosnou skříní k praktičtějšímu kapotovému uspořádání. To nabízelo lepší výhled při posunu, snazší údržbu či menší pořizovací náklady.[6] Při stavbě některých GP9 byly zužitkovány komponenty z vykoupených starších lokomotiv, např. stroje společnosti B&M používaly podvozky z vyřazených lokomotiv FT.[7] Podobně jako další lokomotivy té doby byly GP9 nabízeny s mnoha rozdílnými modifikacemi a doplňky, ať už šlo o parní generátor pod krátkou kapotou, elektrodynamickou brzdu, jejíž odporníky byly umístěny v charakteristických výčnělcích, nebo přemístění vzduchojemů z pozice pod rámem na střechu, aby se uvolnilo místo pro větší palivovou nádrž.[8] S výjimkou atypického a nepříliš úspěšného modelu BL2 se lokomotiva GP9 stala první lokomotivou EMD nabízenou s nízkou krátkou kapotou. Prvním uživatelem takto upravených lokomotiv se v roce 1955 stala společnost Phelps-Dodge, zabývající se těžbou mědi, roku 1959 pak jako první velká železnice podobné stroje obdržela společnost Southern Pacific.[9] V pozdějších letech se takovéto uspořádání stalo standardem.[10]
Popis
GP9 byla čtyřnápravová kapotová lokomotiva s uspořádáním pojezdu Bo′Bo′. Od předchozích lokomotiv GP7 se odlišovala využitím novějšího motoru 16-567C, jehož výkon byl zvýšením maximálních otáček z 800 na 835 ot./min navýšen na 1 300 kW,[11] současně byla zesílena kliková hřídel a provedeny úpravy chladicího okruhu pro omezení průniků vody do mazacího oleje.[12] V elektrické části bylo změnou osazení tlapových trakčních motorů D37 s vylepšenou izolací,[13] při převodovém poměru 62:15 byla maximální rychlost lokomotiv 105 km/h.[14]
Přestavby
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8b/Louisiana_and_Delta_1709.jpg/220px-Louisiana_and_Delta_1709.jpg)
Rané čtyřnápravové lokomotivy série GP (z General Purpose – víceúčelová lokomotiva), GP9 nevyjímaje, se udržely ve službě poměrně dlouho a množství z nich se na konci své životnosti stalo předmětem rozličných přestaveb a modernizací.[15] Mnoho takových přestaveb provedla například železnice Illinois Central ve svých dílnách v Paducah v Kentucky, jí modernizované lokomotivy nesly označení GP8, GP10 nebo GP11. Jiné stroje mohly být označeny GP9R, kde R je zkratka slova rebuilt. Rozsah přestaveb se různil, spalovací motor mohl být buď repasován, nebo kompletně nahrazen, docházelo k úpravám elektroinstalace, dosazení modernějších brzdových systémů, některé lokomotivy obdržely nové stanoviště obsluhy a často bylo pro zlepšení výhledu přistoupeno ke snížení krátké kapoty.[16]
Poznámky
- ↑ Jako první generace se v Severní Americe obecně označují dieselové lokomotivy nahrazující parní lokomotivy, tedy stroje vyráběné přibližně do roku 1960.[2]
Reference
- ↑ ROSS, David. Encyklopedie lokomotiv a vlaků : chronologický přehled více než tisíce parních, termomotorových a elektrických lokomotiv a jednotek od roku 1825 až do současnosti. 1. české vyd. vyd. Praha: Ottovo nakladatelství 544 s. Dostupné online. ISBN 8073603136. S. 280.
- ↑ WILSON, Jeff. Guide to North American diesel locomotives. 1. vyd. Waukesha, Wisconsin: Kalmbach Books, 2017. 303 s. Dostupné online. ISBN 9781627004558. S. 24.
- ↑ WILSON, s. 52
- ↑ WILSON, s. 58, 72
- ↑ WILSON, s. 57
- ↑ WILSON, s. 10, 49–50
- ↑ SOLOMON, Brian. Electro-Motive E-units and F-units. Minneapolis, MN, USA: Voyageur Press, 2011. 243 s. Dostupné online. ISBN 9781610597746. S. 121.
- ↑ WILSON, s. 72
- ↑ SOLOMON, Brian. GE and EMD locomotives : the illustrated history. Minneapolis, MN: Voyageur Press, 2014. 352 s. Dostupné online. ISBN 9780760346129. S. 256.
- ↑ WILSON, s. 25
- ↑ LAMB, J. Parker. Evolution of the American diesel locomotive. Bloomington, IN, USA: Indiana University Press, 2007. Dostupné online. ISBN 9780253027986. Kap. 8. Road Switchers Take Over: Electro-Motive Catches Up.
- ↑ SOLOMON (2011), s. 54
- ↑ SOLOMON (2011), s. 141
- ↑ Diesel locomotive operating manual no. 2318. 4. vyd. La Grange, IL, USA: Electro-Motive Division, 7. 1958. Dostupné online. Kapitola General data.
- ↑ WILSON, s. 59
- ↑ WILSON, s. 142–144
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu EMD GP9 na Wikimedia Commons