El Lisickij
El Lisickij | |
---|---|
![]() El Lisickij v roce 1914 | |
Narození | 10.jul. / 22. listopadu 1890greg. Počinok |
Úmrtí | 30. prosince 1941 (ve věku 51 let) Moskva |
Příčina úmrtí | tuberkulóza |
Místo pohřbení | Donský hřbitov |
Alma mater | Rižská technická univerzita Technická univerzita Darmstadt |
Povolání | malíř, architekt, grafický designér, fotograf, návrhář písma, učitel, designér, typograf, kreslíř a výtvarník |
Manžel(ka) | Sophie Lissitzky-Küppers |
Děti | Jen Lissitzky |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
El Lisickij (Эль Лисицкий), vlastním jménem Lazar Markovič Lisickij (Лазарь Маркович Лисицкий) (23. listopadu 1890 Počinok – 30. prosince 1941 Moskva)[1] byl ruský a sovětský výtvarný umělec. Byl malíř, architekt, designér, učitel, architekt, typograf a fotograf. Patřil k nejdůležitějším osobnostem ruské avantgardy počátku 20. století, spolu se svým učitelem Kazimirem Malevičem založil umělecký směr suprematismus. Pro Sovětský svaz navrhl četné výstavní expozice a propagandistické materiály. Jeho práce ve značné míře ovlivnila Bauhaus, konstruktivismus a hnutí De Stijl. Experimentoval s produkčními technikami a stylovými prostředky, které později ovládly grafický design 20. století.
Celá Lisického kariéra byla ve znamení jeho víry v umělce jako prostředníka změny, později zformulována jeho prohlášením: das zielbewußte Schaffen (Tvorba záměr směřování). El Lisickij jako Žid začal svou kariéru ilustrováním jidiš dětských knih ve snaze povznést židovskou kulturu v Rusku, v době, kdy země procházela velkými změnami a rušila antisemitské zákony. Ve svých patnácti letech začal učit, v čemž různými způsoby pokračoval po většinu života. Během let učil na různých pozicích, školách a uměleckých uskupeních, myšlenky rozšiřoval a předával v razantním tempu. Toho se držel když pracoval společně s Malevičem na vedení suprematistické výtvarné skupiny UNOVIS, když připravoval různé vlastní suprematistické série, Prouny, a dále i v roce 1921, kdy přijal pozici ruského kulturního velvyslance ve výmarském Německu, kdy ovlivňoval a spolupracoval s důležitými osobnostmi Bauhausu a hnutí De Stijl. Ve zbývajících letech přinesl významné inovace na poli typografie, výstavnictví, fotomontáže a knižního designu, které mu přinesly mezinárodní uznání. Pokračoval i v roce 1941, kdy téměř na smrtelné posteli navrhl jednu ze svých posledních známých prací – sovětský propagandistický plakát vyzývající lid, aby vyrobil více tanků pro boj proti nacistickému Německu.
Zemřel na tuberkulózu.
Umělecká inspirace
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8f/Lissitzky_Proun_93.jpg/220px-Lissitzky_Proun_93.jpg)
V roce 1919 Lisickij přijal nabídku Marca Chagalla stát se profesorem na Lidové škole umění ve Vitebsku.[1] Nejprve se na něm Chagallův vliv silně odrazil, ale po období impresionismu, primitivismu a kubismu se postupně přiklonil k myšlenkám Kazimíra Maleviče,[1] dalšího učitele na škole, malíře a teoretika umění. Kolem roku 1915 suprematismus definitivně odmítá imitaci přírodních tvarů a zaměřuje se na obecné geometrické formy. Stejně tak Lisickij opouští zobrazování předmětu, zatímco ale Malevičovy kompozice jsou ploché, vrcholné Lisického obrazy mají zřetelný konstruktivistický smysl. V roce 1919 se přidal ke skupině UNOVIS vedené Malevičem. Skupina pracovala mimo jiné na suprematistickém baletu a vlivné futuristické opeře Vítězství nad Sluncem. Skupina se rozhodla sdílet zodpovědnost za své dílo a její členové podepisovali svá plátna černým čtvercem. V roce 1922 se skupina rozpadla.
Vrcholem Lisického výzkumu prostorových elementů jako visuálního jazyka suprematismu jsou jeho „prouny“, kompozice těles ovládajících prostor a ne pouze obývajících plochu, používá posuny os a vícenásobné perspektivy, obojí jinak prvky suprematismu cizí. Po roce 1924 začal Lisickij více experimentovat s fotografií, typografií, výstavnictvím a grafickým designem.
Fotografie
Lisickij objevil fotografii nejdříve prostřednictvím typografie. Jeho první prací byla v nouzi přijatá zakázka na sérii reklamních obrazů na kancelářské potřeby Pelikán. Snímky pořizoval starým aparátem svého tchána formátu 13x18cm a dál je zpracovával do fotomontáže. V roce 1924 ve Švýcarsku vznikla jeho nejznámější fotomontáž Konstruktér - vlastní portrét, kompozice dvou slévajících se obrazů vyzařující tvůrčí energii.
Lisickij hojně uplatňoval fotografii ve své výstavní tvorbě. Jako první používal fotomontáže na plochách celých panelů a stěn, stejně jako při tvorbě Prounů veden hlavně snahou ovládnout a organizovat prostor. Vrcholem této snahy byl sovětský pavilon Mezinárodní výstavy tisku v Kolíně nad Rýnem v roce 1928 kde společně se S. Seňkinem vytvořil monumentální fotografický vlys komponovaný z několika desítek fotografií tvořících rytmicky uspořádaný proud obrazů, svou dynamikou odpovídající soudobým filmům Pudovkina, Vertova a Ejzenštejna. Také jeho grafická úprava časopisů a alb užívá principů filmové montáže, jednotlivá čísla zpracovával jako souvislý obrazový děj.
Když v druhé polovině 30. let v ruském umění dynamiku a nadšení prvních sovětských let vystřídala strnulá idealizace vlastní Sorele, Lisickij se usilovně snažil nějakým způsobem nový směr rozvinout, ale bez valných výsledků.
Lisického fotomontáže byly většinou prosté, ale o to víc metaforické. Lisickij byl spíš než fotografem režisérem a architektem fotografie, využíval její prostředky aby vytvořil svébytná umělecká díla.
Tvorba
- Kniha Russland z roku 1930
- Kniha Umělecké ismy (spolupráce s H. Arpem)
- Kniha Siches chulin (Světské povídání) (1917)
- Návrh horizontálního mrakodrapu (nezrealizované)
Zastoupení ve sbírkách
- Art Institute of Chicago, Chicago, Illinois, USA[2]
Galerie
- Klínem rudým bij bílé, 1919[1]
- Leninova tribuna, 1920
- Autoportrét Konstruktér, 1924
- Plakát pro firmu Pelikan, 1924
- Proun, asi 1925
- Budova postavená podle návrhu Lisického, kterou využívala redakce časopisu Ogoňok, 1928
- Vše pro frontu, vše pro vítězství, 1941
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d Шатских, А. С. Velká ruská encyklopedie [online]. Ruská akademie věd [cit. 2020-07-30]. Heslo ́ЛИСИ́ЦКИЙ. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-08-15. (rusky)
- ↑ The Art Institute of Chicago. Featured Works [online]. USA: Art Institute of Chicago, 2009 [cit. 2009-08-11]. Dostupné online. (anglicky)
Související články
Literatura
- Felix Haas: Architektura 20: století, vyd. Státní pedagogické vydavatelství. n.p., Praha 1983.
- Albrecht, Wilma Ruth:. EL - wie Lissitzky. Das Künstlerporträt. [s.l.]: Liberal, 35 (1993) 4, pp. 50-60, 1993. ISSN 0459-1992.
- Balandin, S. N. Arkhitekturnaya teoriya El Lisitskogo (Архитектурная теория Эль Лисицкого) [online]. 1968 [cit. 2008-10-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-05-10. (Russian)
- Burgos, Fernando; Garrido, Gines. El Lissitzky. Wolkenbugel 1924-1925. [s.l.]: Absent Architecture (Rueda, Spain), 2004. ISBN 978-84720-71582.
- CURL, James Stevens. A Dictionary of Architecture and Landscape Architecture. Second. vyd. [s.l.]: Oxford University Press, 2006-03-09. Dostupné online. ISBN 0198606788. S. 880 pages.
- Ilyicheva, Anna. Avangard na samoteke (Авангард "на cамотеке") [online]. lenta.ru, 2008. Dostupné online. (Russian)
- Glazova, Anna. El Lissitzky in Weimar Germany [online]. Speaking in Tongues. The Magazine of Literary Tran slation, 2003 [cit. 2008-10-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-10-30.
- Khan-Magomedov, S. O. Sto shedevrov sovetskogo arkhitekturnogo avangarda (Сто шедевров советского архитектурного авангарда). [s.l.]: URSS, Moscow, 2005. ISBN 5-354-00892-1. (Russian and Spanish (bilingual edition))
- Lissizky, El; Schwitters, Kurt. Merz (magazine) no. 8-9 [online]. 1924 [cit. 2008-10-01]. Dostupné online.
- Lissitzky-Kuppers, Sophie. El Lissitzky, life, letters, texts. [s.l.]: Thames and Hudson, 1980. ISBN 0-500-23090-0.
- Mallgrave, Harry Francis. Modern Architectural Theory: A Historical Survey, 1673-1968. [s.l.]: Cambridge, 2005. Dostupné online. ISBN 0521793068.
- Margolin, Victor. El Lissitzky's Had Gadya, 1919 [online]. Yeshiva University, New York, 2000 [cit. 2008-10-02]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-10-03.
- Mayakovsky, Vladimir; El Lissitzky. For the Voice (Dlia golosa). [s.l.]: The MIT Press, 2000. Dostupné online. ISBN 0-262-13377-6.
- Perloff, Nancy et al. Design by El Lissitzky [online]. Getty Research Institute, 2005 [cit. 2008-10-01]. Dostupné online.
- Perloff, Nancy; Reed, Brian. Situating El Lissitzky: Vitebsk, Berlin, Moscow. [s.l.]: Getty Research Institute, 2003. Dostupné online. ISBN 0-89236-677-X.
- Spencer, Herbert; Poynor, Rick. Pioneers of Modern Typography. [s.l.]: MIT Press, 2004. ISBN 978-02626-93035.
- Shatskikh, Alexandra. Vitebsk: The Life of Art. [s.l.]: Yale University Press, 2007. ISBN 978-03001-01089.
- Shishanov V.A. Vitebsk Museum of Modern Art: a history of creation and a collection. 1918–1941. - Minsk: Medisont, 2007. - 144 p.[1] [2]
- Stedelijk Van Abbemuseum and El Lissitzy. El Lissitzky, 1890–1941: Architect Painter Photographer Typographer. [s.l.]: Municipal Van Abbemuseum, 1990. ISBN 90-70149-28-1.
- Tolstoy, V. P. (editor). Vystavochnye ansambli SSSR 1920-1930-e gody (Выставочные ансамбли СССР в 1920-1930 годы, Exhibition ensembles of the USSR in 1920s-1930s). [s.l.]: Galart, Moscow, 2006. ISBN 978-5-269-01050-2. (Russian)
- Tupitsyn, Margarita. El Lissitzky: Beyond the Abstract Cabinet. [s.l.]: Yale University Press, 1999. ISBN 978-03000-81701.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu El Lisickij na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je El Lisickij
- Dokument realplayer 88 min
- vybrané práce
- Homepage pod Getty centrem