Eliáš z Nisibisu
Eliáš z Nisibisu | |
---|---|
![]() | |
Osobní údaje | |
Datum narození | 2. února 975 |
Datum úmrtí | 18. července 1046 (ve věku 71 let) |
Místo úmrtí | Nusaybin |
Povolání | spisovatel, jazykovědec, arcibiskup a teolog |
Významné dílo | Chronicle Ecclesiastical history |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Elijáš z Nisibisu (též Eliáš bar Šínájá; 11 února 975 – 18 července 1046) byl asyrský polyhistor, duchovní Církve Východu, který působil jako biskup města Beth Nuhadra (1002-1008) a arcibiskup Nisibisu (1008-1046). Dnes je nejznámější díky své Chronologii, která je důležitým pramenem dějin sásánovské Persie.
Život
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Mar_Jacob_Church%2C_Nisibis.jpg/220px-Mar_Jacob_Church%2C_Nisibis.jpg)
Eliáš se narodil ve městě Šenna, jižně od soutoku Malého Zábu s Tigrisem (poblíž dnešního Al-Zab v Iráku); odtud jeho přízvisko bar Šínájá (šennský).
Eliáš studoval na různých místech severní Mezopotámie včetně Mosulu. V neděli 15. září 994 byl Eliáš v klášteře Mar Šemʿon vysvěcen na kněze Janem, arcibiskupem z Farsu a biskupem ze Šenny[1] a v neděli 15. února 1002 byl pak vysvěcen na biskupa v Beth Nuhadra (dnešní Dohúk v Iráku) Janem, který se stal v roce 1000 patriarchou Církve Východu.[1] Světitel získal svolení přímo od abbásovského guvernéra v Śírázu bez ohledu na obvyklé volební procedury.[2]
V neděli 26. prosince 1008 Eliáš vystřídal Jahballáha jako arcibiskup Nisibisu (dnešní Nusaybin v Turecku).[1][3]
Od 15. do 29. července 1026 Eliáš uskutečnil řadu návštěv – „Sedm setkání“ – u abbásovského vezíra al-Maghribího, aby prodiskutoval křesťanskou nauku a další témata. Další schůzky mezi nimi se konaly v prosinci 1026 a červnu 1027. Z jejich korespondence z následujícího roku se zachovaly tři dopisy – dva Eliášovy a jeden vezírův – ukazující jejich pokračující dobré vztahy.
Kromě dochovaných rukopisů Eliášových vlastních děl je dalším primárním zdrojem jeho příběhu Kniha věže Mariho ibn Sulaimana, kterou rozšířili a upravili Amr ibn Matta a Saliba ibn Juhanna.[4]
Dílo
Chronologie
Eliáš je nejlépe známý pro svou Chronologii (latinsky Opus chronologicorum), která je důležitým zdrojem historie sásánovské Persie.[5] Je rozdělena do dvou částí: kronika podle vzoru Eusebiových Církevních dějin a přehled kalendářů a kalendářních výpočtů. Mezi syrskými kronikami je výjimečná velkým množstvím civilní historie, kterou Eliáš zahrnul mezi církevní události. Kronika obsahuje samostatné seznamy dynastie Sásánovců (podle ztraceného díla Jakuba z Edessy ze 7. století) a patriarchů ze Seleucie[6] (podle ztracené práce Anniana Alexandrijského z 5. století). Papežové a další patriarchové jsou zahrnuti do všeobecných letopisů, které začínají za vlády římského císaře Tiberia a končí rokem 1018.[7] Jeho zpracování kalendářních systémů obsahuje tabulky pro výpočet syrského a perského nového roku a zahrnuje několik zoroastrijských kalendářů spolu s jejich svátky. Mnoho Eliášových zdrojů, které důkladně zdokumentoval, je nyní ztraceno a jeho vlastní dílo se zachovalo pouze v jediném rukopisu (British Library Add. MS 7197, úryvek se dochoval i v ruklopisu Königliche Bibliothek MS 102). Rukopis naštěstí je poměrně úplný, chybí jen čtyři stránky o letech 785–878 a jedna strana o letech 971–994. Rukopis je v syrštině, k většině odstavců v první sekci je i arabský překlad.[5] Chronologie byla zřejmě posledním východosyrským textem, který byl napsán v syrštině.
Existují dvě vydání tohoto díla:
- Delaporte, L.-J., ed. (1910), La Chronographie d'Élie Bar-Šinaya, Métropolitain de Nisibe, Bibliothèque de l'École des Hautes Études, Vol. 181, Paris: Librairie Honoré Champion. (francouzsky)
- Brooks, E.W.; et al., eds. (1909–1910), Opus Chronologicum, Corpus Scriptorum Christianorum Orientalium: Scriptores Syri Textus, 3rd Ser., Vol. VII, Rome, Paris, &c.. (latinsky a syrsky)
Kniha setkání
Eliášova Kniha setkání neboli Dialogy informuje o rozhovorech během jeho sedmi návštěv u abbásovského vezíra al-Maghríbího. Práce věnovaná „ctihodnému, věřícímu a staršímu bratrovi“ al-Kátibovi je zamýšlena jako literární apologetika i záznam událostí sedmi setkání s epilogem včetně imprimatur patriarchálního tajemníka. Kapitoly postupně pokrývají:
- Boží jednota a Trojice
- Ježíšovo vtělení, božská a lidská přirozenost
- Korán podporuje některé formy křesťanství jako monoteistického náboženství
- Logická i zázračná ospravedlnění různých křesťanských doktrín
- Eliášovo vlastní vyznání monoteismu
- Jazyk a úvahy o jeho významu v teologii
- Křesťanské pohledy na astrologii, islám a duši
Podle Eliášova vyprávění vezír požádal o setkání poté, co zažil zázračné vyléčení z rukou křesťanského mnicha, což ho přimělo přehodnotit své dřívější chápání křesťanské víry jako polyteistické a nesprávně učící o Bohu. To se zvláště připomínáno v jeho prohlášení o křesťanském monoteismu v trojici v 5. dialogu.
Úplné kritické vydání Knihy setkání spolu s korespondencí mezi Eliášem a vezírem vydal Nikolaj N. Seleznyov.[8]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/The_Book_of_the_Interpreter_WDL7083.pdf/page1-220px-The_Book_of_the_Interpreter_WDL7083.pdf.jpg)
Další práce
Eliáš napsal i další teologická a vědecká díla.
Napsal obranu nestorianismu proti islámu i dalším křesťanským denominacím a pojednání o syrském kanonickém právu, asketismu a etice. Jeho průvodce „racionálním zvládáním“ úzkosti je také věnován abbásidskému vezírovi, o kterém tvrdí, že si takovou knihu vyžádal během jejich společných setkání. Kniha obhajuje kultivaci obecné vděčnosti; popisuje léčbu úzkosti prostřednictvím náboženských ctností zbožnosti, vděčnosti, cudnosti, pokory, milosrdenství a pokání; a léčbu konkrétních úzkostí prostřednictvím filozofických ctností vyhledávat radu, chovat se dobře a být velkorysý, spravedlivý a odpouštějící.
Jeho „Dopis o jednotě Stvořitele a Trojici jeho hypotáz“ uvádí argumenty pro trojišní víru pro zvědavého islámského soudce. „Dopis o zásluhách cudnosti“ se pokouší vyvrátit argumenty Muʿtazilího al-Džáhize (zemřel 869) ve prospěch hédonismu, fyzického potěšení.
Eliáš také napsal syrskou gramatiku a syrsko-arabský slovník,[5] Knihu tlumočníka. Protože standardní arabské písmo se ještě nevyvinulo, byly arabské části knihy napsány pomocí garšúní, přepisu arabštiny do syrské abecedy. Dílo bylo dále přeloženo do latiny a upraveno Thomasem Obicinim roku 1636 jako Thesaurus Arabico-Syro-Latinus. Edice těchto děl jsou:
- Elijah of Nisibis. A Treatise on Syriac Grammar. Redakce Gottheil Richard J.H.. Berlin: [s.n.], 1887. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - Elijah of Nisibis. Des Metropolitan Elias von Nisibis Buch vom Beweis der Wahrheit des Glaubens. Redakce Horst L.. [s.l.]: Gorgias Press, 2012. (Syriac Studies Library, No. 123). Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“..
Kromě Eliášova významu pro perské dějiny a pro jeho uchování pasáží jinak ztracených starověkých a středověkých autorů[5] se tento biskup v islámském světě proslavil svou pílí a širokými odbornými znalostmi křesťanské i islámské teologie, jazyka a literatury, filozofie, lékařství a matematiky.
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Elijah of Nisibis na anglické Wikipedii.
- ↑ a b c Chronography, i. 112.
- ↑ Bar Hebraeus, Ecclesiastical Chronicle (ed. Abeloos & al.), ii. 260–2.
- ↑ Chronography, i. 110.
- ↑ Mari & al., Vol. II, pp. 57 & 99.
- ↑ a b c d Enc. Iran. 1998.
- ↑ Chronography, vii. 42 ff.
- ↑ Chronography, vii. 73 ff.
- ↑ Seleznyov, Nikolai N., Kitāb al-majālis li-mār ʾIliyyā, muṭrān Niṣībīn, wa-risālatuh ilā ʾl-wazīr al-kāmil Abī ʾl-Qāsim al-Ḥusayn ibn ʿAlī ʾl-Maġribī. Kniga sobesedovaniĭ Ilii, mitropolita Nisivina, c vezirom Abū-l-Ḳāsimom al-Ḥusaĭnom ibn ʿAlī al-Maġribī i Poslanie mitropolita Ilii veziru Abū-l-Ḳāsimu. Book of Sessions by Mar Elias (ʾIliyyā), Metropolitan of Nisibis, with Wazir Abū ʾl-Qāsim al-Ḥusayn ibn ʿAlī al-Maghribī and the Epistle of Metropolitan Elias (ʾIliyyā) to Wazir Abū ʾl-Qāsim]. Moscow, Russia : Grifon, 1439 Anno Hegirae [=2017/8 CE]. ISBN 9785988623670, 9785988623663.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Eliáš z Nisibisu na Wikimedia Commons
Literatura
- BERTAINA, David. Encyclopaedia Islamica, 3rd ed.. Redakce Kate Fleet. Leiden: Brill, 2014. Kapitola Elias of Nisibis. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - DEBIÉ, Muriel; TAYLOR, David. The Oxford History of Historical Writing, Vol. II: 400–1400. Redakce Foot Sarah. Oxford: Oxford University Press, 2012. Dostupné online. ISBN 9780199236428. Kapitola Syriac and Syro-Arabic Historical Writing, c.500–c.1400, s. 155–179. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - FELIX, Wolfgang. Encyclopaedia Iranica, Vol. VIII, Fasc. 4. [s.l.]: [s.n.], 1998. Dostupné online. Kapitola Elījā bar Šīnājā, s. 363–4. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - GRIFFITH, Sidney H. Bulletin of the John Rylands Library, Vol. 78, No. 3. [s.l.]: [s.n.], 1996. Kapitola The Muslim Philosopher Al-Kindi and His Christian Readers: Three Arab Christian Texts on 'The Dissipation of Sorrows', s. 111–127. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - GRIFFITH, Sidney H. The Majlis: Interreligious Encounters in Medieval Islam. Redakce Lazarus-Yafeh Hava. Wiesbaden: Otto Harrassowitz, 1999. Dostupné online. ISBN 9783447040419. Kapitola The Monk in the Emir's Majlis: Reflections on a Popular Genre of Christian Literary Apologetics in Arabic in the Early Islamic Period, s. 13–65. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - Mari ibn Sulaiman. De Patriarchis Nestorianorum Commentaria, Vols. I & II. Redakce Amr ibn Matta. Rome: C. de Luigi, 1896–1897. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - MONFERRER-SALA, Juan Pedro. Christian–Muslim Relations, 600–1500. Redakce David Thomas. Leiden: Brill, 2010. Dostupné online. ISBN 978-9004169760. Kapitola Elias of Nisibis. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - MOSSHAMMER, Alden A. The Easter Computus and the Origins of the Christian Era. Oxford: Oxford University Press, 2008. (Oxford Early Christian Studies). Dostupné online. ISBN 9780191562365. Je zde použita šablona
{{Citation}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.. - Opus Chronologicum by Elias, Bishop of Nisibis. Redakce E.W. Brooks. [s.l.]: [s.n.], 1910. Dostupné online. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“.