Ivan Ruller
prof. Ing. arch. Ivan Ruller | |
---|---|
![]() | |
Narození | 17. listopadu 1926 Brno Československo ![]() |
Úmrtí | 25. března 2018 (ve věku 91 let) Brno Česko ![]() |
Místo pohřbení | Brno, Ústřední hřbitov (skup. 25e, hrob č. 41) |
Národnost | Češi |
Alma mater | Fakulta architektury Vysokého učení technického v Brně |
Povolání | architekt, stavební inženýr, vysokoškolský učitel, fotograf a učitel |
Ocenění | Cena města Brna (1994) medaile Za zásluhy ![]() |
Děti | Tomáš Ruller[1] |
Funkce | děkan (Fakulta architektury Vysokého učení technického v Brně; 1990–1994) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Ivan Ruller (17. listopadu 1926 Brno – 25. března 2018 tamtéž[2][3]) byl český architekt a po sametové revoluci děkan Fakulty architektury VUT v Brně.
Život
Narodil se v rodině významného brněnského stavitele Čeňka Rullera. Vystudoval architekturu na Vysoké škole technické Dr. Edvarda Beneše (dnešní VUT), krátce byl asistentem Bedřicha Rozehnala a Bohuslava Fuchse a poté pracoval v různých architektonických kancelářích. Silně jej ovlivnil funkcionalismus a moderna.[4] Do architektury často začleňoval výtvarná díla a úzce spolupracoval s celou řadou umělců, jako byli mimo jiné Bohumír Matal, Olbram Zoubek, Stanislav Libenský, Bohdan Lacina, Sylva Lacinová, Zdeněk Makovský či Valér Kováč.
Po roce 1968 čelil perzekuci, nesměl publikovat a byl také vyloučen ze Svazu architektů.[5] Působil tedy v méně oficiálních sdruženích, jako například Blok architektů a výtvarníků nebo sdružení „Q“.
V letech 1990–1994 byl děkanem Fakulty architektury VUT, v roce 1994 získal profesuru. Přestože byla jeho pedagogická činnost úzce svázána právě s VUT, působil i na jiných univerzitách - například na STU v Bratislavě, na Fakultě architektury ČVUT a stál také u zrodu Fakulty architektury Technické univerzity v Liberci. Od roku 1990 měl vlastní architektonickou kancelář. Jeho ateliér před koncem pracoval např. na projektu přestavby brněnského nábřeží Svratky[6] či na přestavbě Rullerovy vlastní židenické obřadní síně.[5] Aktivně se také vyjadřoval k otázce přestavby, resp. odsunu brněnského hlavního nádraží.[7]
Za svou tvorbu získal řadu ocenění - v roce 1994 se stal laureátem Zlaté medaile VUT v Brně, o rok později obdržel Cenu města Brna za celoživotní architektonické dílo a od roku 1997 byl členem saské Akademie věd. V roce 2003 mu byla prezidentem republiky Václavem Klausem udělena medaile za zásluhy 2. stupně v oblasti umění, následovala Grand prix Obce architektů za celoživotní dílo v roce 2004 a cena Vladimíra Karfíka 2013/15 za zásadní přínos v urbanismu a architektuře z roku 2016.
Nebyl jen architekt a pedagog, aktivně se věnoval také sportu. Hrál ragby a od roku 1940 působil jako náčelník a matrikář odboru ragby v SK Moravská Slavia v Brně.
Zemřel koncem března 2018 ve věku 91 let.[4][8]
Je pohřben v čestném hrobě na Ústředním hřbitově města Brna, náhrobek vytvořil jeho syn Tomáš Ruller (skupina 25e, hrob č. 41).
Dílo
Výběr:[9]
- Náhrobek Aloise Pokorného, Ústřední hřbitov Brno (1957)
- podíl na projektu Janáčkova divadla, Brno (1960–1965)
- divadlo Gottwaldov Zlín (1961)
- Učiliště Slovnaft, Bratislava (1965–1972)
- administrativní budova Ingstavu, Brno (1968–1970)
- zlatnické družstvo Karát, Brno (1971–1976)
- sportovní hala Rondo, Brno (1972–1981)
- Státní banka, Žďár nad Sázavou (1976–1978)
- výstavní pavilon E na brněnském výstavišti (1977–2000)
- Památník budovatelů přehrady Dalešice (1978–1980)
- interiér Státní banky, Praha-Vysočany (1979–1983)
- obřadní síň na hřbitově v Brně-Židenicích (1979–1983)
- Pomník Jana Skácela, Ústřední hřbitov Brno (1991)
- budova Dopravního podniku města Brna, ul. Tábor, Brno (1993)
- Dvorana Právnické fakulty MU Brno - umístění a sokl sochy Vladimíra Preclíka (1994)
- VZP Kroměříž (1994–1997)
- Úřad práce Kroměříž (1995–1998)
- Základní a střední ekonomická škola, Neveklov (1997–1999)
- Magistrát města Olomouc (2002)
- Hala VUT Pod Palackého Vrchem, Brno (2005–2010)
- Kulturní dům, Hlinsko (2008–2011)
Zahraniční realizace
Ocenění
- Cena města Brna, 1995[5]
- medaile Za zásluhy o stát v oblasti umění II. stupně, 2003[5]
- cena Obce architektů za celoživotní dílo, 2004
- cena Vladimíra Karfíka 2013/15 za zásadní přínos v urbanismu a architektuře, 2016
Reference
- ↑ Encyklopedie dějin města Brna. Dostupné online.
- ↑ čoup, blat. Prof. Ing. arch. Ivan Ruller [online]. Encyklopedie dějin města Brna, 2018-03-25 [cit. 2018-03-26]. Dostupné online.
- ↑ Ivan Ruller [online]. Archiweb [cit. 2018-03-27]. Dostupné online.
- ↑ a b ČTK. Zemřel architekt Ivan Ruller, bylo mu 91 let. Archiweb [online]. 2018-03-25 [cit. 2018-03-26]. Dostupné online.
- ↑ a b c d TIŠNOVSKÁ, Anna. Zemřel autor Janáčkovy opery, Ronda a dalších. Ivanu Rullerovi bylo 91 let. Deník.cz [online]. 2018-03-25 [cit. 2018-03-26]. Dostupné online.
- ↑ ŽLEBEK, Jan. Proměna nábřeží počítá s kolonádou i brody. Návrh zaujal souzněním s vodou. Brněnský deník [online]. 2017-04-04 [cit. 2018-03-26]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2018-03-26.
- ↑ Zemřel brněnský architekt Ivan Ruller. Projektoval halu Rondo i Janáčkovo divadlo. Aktuálně.cz [online]. Economia, 2018-03-25 [cit. 2018-03-26]. Dostupné online.
- ↑ ČTK. Zemřel významný architekt Ivan Ruller. 'V tomto městě jsem se narodil, mám ho rád,' říkával o Brnu. iROZHLAS [online]. Český rozhlas, 2018-03-24 [cit. 2018-03-26]. Dostupné online.
- ↑ Architekt Ivan Ruller, který vtiskl Brnu tvář, slaví devadesáté narozeniny. Brněnský deník [online]. 2016-11-17 [cit. 2018-03-26]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Ivan Ruller na Wikimedia Commons
Osoba Ivan Ruller ve Wikicitátech
- profil na Archiwebu
- Ivan Ruller v Encyklopedii dějin města Brna
- Ivan Ruller na webu města Brna
- Ivan Ruller na Architekti CZ
- Ivan Ruller: Architektura je věda i umění v knize Architekti CZ: 20 rozhovorů, Grada 2015.
- Devadesátník Ruller: Vytratily se morální hodnoty, které spojují, rozhovor v Brněnském deníku, 20. 11. 2016
- Morální kredit, erudice, nápady. Architekt Ruller měnil Brno k lepšímu (idnes.cz) (20180328-0720). Stručná bilance působení.
Literatura
- ŠTĚPANÍK, Jaroslav. Nedávno tu byli. Brno: Šimon Ryšavý, 2018. ISBN 978-80-7354-202-3. S. 130–134.