La loca
La loca | |
---|---|
La loca | |
![]() Gian Carlo Menotti | |
Základní informace | |
Žánr | opera |
Skladatel | Gian Carlo Menotti |
Libretista | Gian Carlo Menotti |
Počet dějství | 3 |
Originální jazyk | angličtina |
Datum vzniku | 1978–79 |
Premiéra | 3. června 1979, San Diego, Civic Theatre |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
La loca (psáno i La Loca, též uváděno jako Juana la Loca) je opera o třech dějstvích italsko-amerického skladatele Giana Carla Menottiho na vlastní libreto z roku 1979. Zachycuje epizody ze života španělská královny Jany Šílené a zejména její komplikovaný vztah se třemi muži určujícími její životní osudy, otcem Ferdinandem Aragonským, manželem Filipem Sličným a synem Karlem V.
Vznik, charakteristika a historie
Menotti operu napsal pro slavnou sopranistku Beverly Sills, která jí zakončila svou kariéru. Vznikla poměrně rychle, v době příprav však ještě nebyla hotova a podle legendy musela zpěvačka skladatele zamknout v místnosti, aby partituru dokončil.[1] Při přípravách premiéry prohlásila, že „nikdy v životě [jsem] nepracovala na nějaké postavě tak usilovně“, a vyjádřila úlevu, že vzhledem k završení její kariéry tato úloha bude „poslední nová hudba, kterou se kdy budu muset naučit“.[2]
S Beverly Sills v titulní roli měla opera premiéru nejprve 3. června 1979 v Civic Theatre v San Diegu.[3][4] Od začátku sezóny 1979/80 byla Sills ředitelkou New York City Opera a tam přenesla i inscenaci Menottiho opery.[5] Newyorská premiéra se konala 16. září 1979 (z tohoto představení existuje i soukromý zvukový záznam[6]). Poslední z repríz La loca 17. listopadu téhož roku byla také posledním operním představením, ve kterém vystoupila na jevišti před odchodem na odpočinek.[6][5]
Kritická reakce chválila výkon hlavní hrdinky, jež se v tragické postavě královny našla („Slečna Sills zpívala to vše s fascinujícím zápalem a nasazením. Nebylo pochyb, že tato hudba přímo a konkrétně apelovala na její vnímání a city.“[7]), její úsudek o opeře samotné však byl spíše negativní – označila ji mimo jiné za „nenapravitelně plytkou“ a „nabubřelou“[8].
Menotti po odchodu Sills operu stáhl a podobil revizi. Nová verze měla roku 1982 premiéru na Festivalu dvou světů v italském Spoletu a 1. června 1984 na Festivalu dvou světů v americkém Charlestonu; hlavní úlohu převzala Adriana Vanelli, mužskou trojroli Luis Otey.[9][10] Ani tuto verzi však kritika nepřijala s nadšením, například kritik The New York Times označil La locu za „tristní záležitost“ a napsal: „...pan Menotti naservíroval směs smyslné žádostivosti, bodání dýkou, týraných manželek a ječících dětí; to nebyla historie, to byla hysterie. Hudba se, bohužel, příliš často jevila stejně hysterická, stejně banální, nedostávalo se jí pokoje a důstojnosti.“ – avšak s uznáním, že „Orchestrace pana Menottiho je dovedná a průzračná a v ústřední roli Juany stvořil živoucí postavu, která je zkouškou pro schopnosti kterékoli zpívající herečky. Jeho melodie jsou často přesvědčivé, nejpozoruhodněji okouzlující interakce mezi matkou a dítětem na začátku třetího jednání.“[10] K dalším nastudováním prozatím nedošlo.
Osoby a první obsazení
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/Don_Felipe_y_Do%C3%B1a_Juana.jpg/220px-Don_Felipe_y_Do%C3%B1a_Juana.jpg)
Osoba | hlasový obor | světová premiéra (3.9.1979) |
---|---|---|
Juana la Loca (Jana Šílená) | soprán | Beverly Sills |
Felipe (Filip Sličný), její manžel | baryton | John Bröcheler |
Fernando (Ferdinand), její otec | baryton | John Bröcheler |
Carlos (Karel V.), její syn | baryton | John Bröcheler |
Carlos (Karel V.), její syn, jako dítě | dětský hlas | … |
Catalina (Kateřina), její dcera | dětský hlas | Nancy Coulson |
Ximenes, biskup toledský | bas | Robert Hale |
Miguel de Ferrara | tenor | Joseph Evans |
Markýz de Denia | bas | Carlos Chausson |
Doña Manuela | mezzosoprán | Susanne Marsee |
Kaplan | tenor | Vincent Russo |
1. dvorní dáma | soprán | Marcia Cope |
2. dvorní dáma | soprán | Martha Jane Howe |
Chůva | alt | Jane Westbrook |
Dvorní dámy a dvořané, kněží, pážata, stráže, služebnictvo | ||
Dirigent: | Calvin Simmons | |
Režie: | Tito Capobianco | |
Výprava: | Mario Vanarelli |
Instrumentace
Dvě flétny, pikola, dva hoboje, anglický roh, dva klarinety, basklarinet, dva fagoty, čtyři lesní rohy, tři trubky, tři pozouny, tuba, tympány, dvě bicí soupravy, harfa, klavír, smyčce; za jevištěm: dvě trubky.[3]
Děj opery
1. dějství
(1. obraz – Lierre 1496) Na zámku v brabantském Lierre šestnáctiletá kastilská princezna Juana, v doprovodu svých dvorních dam a chůvy, s rozechvěním očekává svého předurčeného ženicha, burgundského vévodu Felipa zvaného Sličný. Vévoda přichází a s Juanou v sobě nacházejí vzájemně ihned zalíbení. Narychlo přivolaný duchovní neprodleně provádí svatební obřad.
(2. obraz – Brusel 1504) Juana sídlí s Felipem v Bruselu. Povila mu šest dětí, ale jejich soužití není šťastné, Felipe je jí často nevěrný. Po princenzině boku věrně stojí Miguel de Ferrara, její beznadějný ctitel. – K Juaně přichází poselstvo vedené toledským biskupem Ximenem a přináší jí zprávu o smrti její matky, královny Isabely. Juana je dědičkou kastilského království, ze strachu opustit Felipa se však zdráhá odjet do Španělska. To by vyhovovalo i jejímu ctižádostivému otci, aragonskému králi Fernandovi, který Juanu biskupovými ústy vyzývá, aby se koruny vzdala a správu svého království přenechala otci. Juana však odmítá, v čemž ji podporuje Miguel – jen její mateřské dědictví ji chrání před manželem, který ji nemiluje, a otcem, který baží jen po moci. Na stranu tchána se překvapivě staví Felipe, který na Juanu naléhá a dovolává se její lásky; má však v úmyslu regentství převzít sám. Juana však i jemu odolá a abdikační listinu nepodepíše. Rozzuřený Felipe ji prohlásí za šílenou a nechá ji zamknout v jejích komnatách.
(3. obraz – Burgos 1506) Felipe a Juana jsou ve Španělsku. Felipe umírá na náhlou nemoc, na jeho smrtelném loži ho konejší jeho favoritka Doña Manuela. Juana, která ji zde zastihuje, ustřihne Doně Manuele vlasy a zraní ji v tváři. Felipe prosí svou choť o odpuštění a umírá.
2. dějství
![Jana Šílená v internaci v Tordesillas s dcerou Kateřinou. Obraz Francisca Pradilly z roku 1906.](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/Juana_la_Loca_recluida_en_Tordesillas.jpg/350px-Juana_la_Loca_recluida_en_Tordesillas.jpg)
(Tortoles 1509) Juana, truchlící stále po svém manželovi, se zastavila na noc poblíž Torteles se svým průvodem, který zahrnuje i Miguela i rakev s Felipovou mrtvolou. Navštíví ji Fernando, který za ni již tři roky vede státní záležitosti, aby jí poskytl útěchu. Avšak přináší s sebou opět abdikační listinu, a když ji Juana opět odmítá podepsat, nechá ji prohlásit za nepříčetnou. Odvádí její služebnictvo i děti včetně mladého Carlose a ponechává u ní jen nejmladší dceru Catalinu. Stráž nad královnou, jež má být internována v klášteře klarisek v Tordesillas, má držet markýz de Denia.
3. dějství
(1. obraz – Tordesillas 1517) Fernando zemřel a nyní vládne Juanin syn Carlos, královna je však stále držena v klášteře. Carlos ji přichází navštívit, ale pokus o usmíření brzy ztroskotá. I on přináší matce abdikační listinu, Juana mu však dá stejnou odpověď jako jeho otci a dědovi. Její syn ji proto nechává v internaci.
(2. obraz – Tordesillas 1555) Dlouholeté vězení se podepsalo na Juanině fyzickém i psychickém stavu: nyní skutečně trpí stihomamem a přeludy. Navštěvuje ji zestárlý Miguel, z něhož se stal kněz. Královna, která musela zakusit tolik zklamání a příkoří, umírá v jeho náručí a ve smrti konečně nalézá ztracenou svobodu.
Reference
- ↑ STEARNS, David Patrick. Muted applause for Menotti milestone [online]. Philadelphia: Philly.com / The Inquirer, 2011-07-17 [cit. 2013-03-11]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Miss Sills in Premiere of Menotti's 'La Loca', New York Times, C (5. června 1979), s. 7, citováno v HIXON, Donald L. Gian Carlo Menotti: A Bio-Bibliography. Westport: Greenwood, 2000. 360 s. Dostupné online. ISBN 978-0313261398. S. 173. (anglicky) .
- ↑ a b Gian Carlo Menotti : La Loca [online]. OPERA America [cit. 2013-03-04]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2012-05-07. (anglicky)
- ↑ CASAGLIA, Gherardo. Amadeus Almanacco - 3 Guigno 1979 [online]. Paragon [cit. 2013-03-12]. Dostupné online. (italsky) [nedostupný zdroj]
- ↑ a b Timeline [online]. Beverlysillsonline.com, 2005 [cit. 2013-03-11]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-07-25. (anglicky)
- ↑ a b Beverly Sills – Performance Annals [online]. Beverlysillsonline.com, 2005, rev. 2013-01-20 [cit. 2013-03-11]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-01-29. (anglicky)
- ↑ Ardoin, John. Menotti's New La Loca, a Triumph for Beverly Sills., High Fidelity/Musical America 29 (říjen 1979), s. MA38-39, citováno v Hixon, s. 173.
- ↑ Harris, Dale. New York City Opera. Opera Canada 20, 4 (1979), s. 30, citováno v Hixon, s. 173.
- ↑ CASAGLIA, Gherardo. Amadeus Almanacco - 1 Guigno 1984 [online]. Paragon [cit. 2013-03-12]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-15. (italsky)
- ↑ a b PAGE, Tim. OPERA: MENOTTI'S 'JUANA' PERFORMED AT FESTIVAL. The New York Times. 3. červen 1984. Dostupné online. (anglicky)
Opery Giana Carla Menottiho | |
---|---|
Pierrotova smrt (1922) • Amélie jde na ples (1937) • Stará panna a zloděj (1939) • Bůh ostrova (1942) • Medium (1947) • Telefon aneb Láska ve třech (1947) • Konzul (1950) • Amahl a noční návštěvníci (1951) • Svatá z Bleecker Street (1954) • Jednorožec, gorgona a mantikora (1956) • Maria Golovin (1958) • Labyrint (1963) • Poslední divoch (1963) • Martinova lež (1963) • Pomoc, pomoc, Globolinkové! (1968) • Nejdůležitější muž (1971) • Tamu-Tamu (1973) • Vajíčko (1976) • Hrdina (1976) • Cikánův soud (1978) • Chip a jeho pes (1979) • La loca (1979) • Nevěsta z Pluta (1982) • Chlapec, který rostl příliš rychle (1982) • Goya (1986) • Svatební den (1988) • Zpívající dítě (1993) |