Svatá Starosta
Svatá Starosta | |
---|---|
Desková malba v muzeu ve Švábském Gmündu | |
Narození | Gallaecia |
Úmrtí | 139 Gallaecia |
Rodiče | Lucius Castelius Severus |
Příbuzní | Marina, Victoria, Germana, Euphemia, Marciana, Genibera, Basilia a Quiteria (sourozenci) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Svatá Starosta nebo svatá Wilgefortis (latinsky zkomoleno ze slov „Virgo“ – panna, „fortis“ – silná, tedy pevná ve víře; španělsky a portugalsky Liberata – osvobozená; německy Kümmernis) byla podle legendy křesťanská světice. Samotná legenda však mohla vzniknout nesprávnou interpretací historických zobrazení Ježíše Krista.[1]. Světice bývá zpodobována jako korunovaná ukřižovaná dívka s plnovousem.
Původ postavy sv. Starosty
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ce/Matteo_da_gualdo%2C_volto_santo_di_lucca_e_un_devoto%2C_1474.jpg/170px-Matteo_da_gualdo%2C_volto_santo_di_lucca_e_un_devoto%2C_1474.jpg)
Postava vousaté ukřižované korunované ženy vznikla nepochopením byzantského způsobu zobrazení ukřižovaného Ježíše Krista v dlouhém šatě a s královskou korunou v období pozdního středověku, kdy v západním křesťanství již zcela převládlo konvenční zobrazení Ukřižovaného pouze v bederní roušce, prostovlasého nebo s trnovou korunou. Vzorem sv. Starosty se stalo tzv. Volto Santo (svatá Tvář), dřevěný krucifix z katedrály sv. Martina v Lucce, o kterém se věřilo, že je zobrazením skutečné podoby Krista vytvořené Nikodémem.[2] K Volto Santo se váže legenda o chudém hudebníkovi (houslistovi), který se modlil ke krucifixu a dostal vzácný střevíc, který zázračně sklouzl z nohy sochy. Tato legenda se pak přenesla i na svatou Starostu.
Legenda
Podle legendy šlo o dívku křesťanského vyznání z období posledních pohanských císařů Římské říše nebo období stěhování národů, popřípadě až za maurské expanze na Pyrenejský poloostrov v 8. století. Jejím otcem měl být buďto římský místodržitel města Bragy nebo vládce Galicie, který ji hodlal proti její vůli provdat za krutého pohanského nebo muslimského vládce. Aby tomuto politickému sňatku s nemilovaným mužem, který navíc nebyl křesťanem, zabránila, přestala Starosta jíst a modlila se o pomoc k Bohu, který jí nechal porůst tělo hustými chloupky a na obličeji nechal narůst plnovous. Pohanský vládce byl vzhledem své nevěsty natolik znechucen, že se s ní neoženil, ale nechal ji ze vzteku ukřižovat, podle jiné verze ji dal ukřižovat její vlastní otec. Svatá Wilgefortis, jak je tato původem portugalská světice také nazývána, je v lidových legendách přímluvkyní dívek proti nechtěnému sňatku vynucenému rodiči, ale také neprávem odsouzených vězňů, jimž dává na obrazech či sochách svou přízeň najevo pomocí střevíce, který jí po ukřižování sklouzne z nohy.
Úcta v Evropě
Úcta ke Starostě se rozšířila od konce 14. století, podle některých názorů z Nizozemí, podle jiných z Portugalska a Španělska do Německa a Itálie. Střediskem kultu se stalo toskánské město Lucca. Zde byla Starosta adorována současně s románským krucifixem „Volto santo“ v katedrále sv. Martina. Z téže doby pochází nástěnná malba ukřižované Starosty (podobné Voltu santu) ve Weissenburgu v Bavorsku a v dómu v Mohuči. V roce 1509 se objevuje grafický list. Později byla v Německu vyobrazena například v kostelech v Rankweilu nebo v Neufahrn u Freisingu. V Rakousku je uctívána v kostele Sv. Jiří v Gerlamoos nedaleko Steinfeldu. Přestože nelze doložit její svatořečení, objevuje se Starosta jako světice v římském martyrologiu z let 1583–89.
Ve výtvarném umění
V kostelech, klášterech, galeriích i v přírodě se můžeme setkat se zpodobením ukřižované dívky s plnovousem a korunou, oblečené do dlouhých slavnostních šatů a střevíců. Zobrazení svaté Starosty není v Českých zemích mnoho, všechna pocházejí z barokní doby. Nejstarší z nich je dřevěná socha v životní velikosti (opatřená skutečnými vlasy, vousy a skutečným oděvem), umístěná na oltáři rohové kaple v jižním ambitu pražské Lorety na Hradčanech, kam ji přinesli španělští kapucíni v 17. století. Dalšími místy její úcty jsou brněnský kostel sv. Tomáše nebo Vesec u Sobotky v Českém ráji, kde je vytesána na morovém Trojičním sloupu. Starosta patří k poutním sochám také například ve slezských Vambeřicích.
Kromě chrámů a klášterů se Starosta objevuje také jako socha na veřejných prostranstvích. Například poblíž zaniklé vesničky Mnichov u Zahrádek na Českolipsku, nedaleko kostela svaté Barbory je barokní kamenná socha této světice. Dal ji roku 1705 postavit tehdejší majitel zahrádeckého panství Jan Vilém Kounic (viz Kounicové).[3]
- Socha sv. Starosty Mnichov u Zahrádek
- Polychromovaná plastika sv. Starosty (výjimečně bezvousé) ve Vambeřicích
- Sv. Starosta zachraňuje nevinného houslistu; detail sloupu se sousoším Nejsvětější Trojice; Vesec u Sobotky
Dodnes není vyřešena otázka, zda zobrazená postava nebyla mužem.[3] Podle některých teorií mohla být hermafrodit.
V literatuře
- Legendu o sv. Starostě roku 1816 zpracoval básník Justinus Kerner ve své baladě Houslista v Gmündu.
- Také v pohádkách bratří Grimmů našla svatá Kummernis své ztvárnění
- Podobně sv. Starosta vystupuje ve Staropražských bájích a pověstech.
- Socha v kapli ambitu pražské Lorety inspirovala Jakuba Arbesa k napsání romaneta Ukřižovaná (1876).
- Legendou o svaté Starostě je inspirován jeden z příběhů v knize současné polské autorky Olgy Tokarczuk Denní dům, noční dům (1998).
- Zmiňuje ji i Ivan Martin Jirous v jednom verši Magorových labutích písní („Pán Bůh nás nenechá věčně plakat / Nad sochou svaté Starosty rozkvétá bíle akát.“)
Odkazy
Reference
- ↑ http://www.jesen.cz/clanek3.html
- ↑ Wilgefortis na Catholic Encyclopedia (anglicky)
- ↑ a b DANIEL, Bohumil. Zahrádky u České Lípy. Zahrádky: Obec Zahrádky, 2006. ISBN 80-239-7579-X. Kapitola Podivná barokní světice Svatá Starosta, s. 94.
Literatura
- Jan DIVIŠ: Pražská Loreta. Praha 1964.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Svatá Starosta na Wikimedia Commons
- http://www.pis.cz/cz/praha/pamatky/loreta/
- http://www.katolik.cz/otazky/ot.asp?ot=2212
- http://www.jesen.cz/clanek3.html