Třída Scorpène
Třída Scorpène | |
---|---|
![]() Malajsijská ponorka Tunku Abdul Rahman | |
Obecné informace | |
Uživatelé | Brazilské námořnictvo Chilské námořnictvo Indické námořnictvo Indonéské námořnictvo (objednávka) Malajsijské královské námořnictvo |
Typ | ponorka |
Lodě | 16 objednáno 11 aktivních |
Osud | aktivní (2024) |
Předchůdce | třída Agosta |
Nástupce | třída Marlin (pouze projekt) třída Isaac Peral (Španělsko) |
Technické údaje | |
Výtlak | 1550 t (na hladině) 1790 t (pod hladinou)[1] |
Délka | 66,4 m |
Šířka | 6,2 m |
Ponor | 5,8 m |
Pohon | 4 diesely, 1 elektromotor |
Rychlost | 12 uzlů (na hladině) 20,5 uzlu (pod hladinou) |
Dosah | 6500 nám. mil při 8 uzlech (diesely) 550 nám. mil při 4 uzlech (akumulátory) |
Posádka | 31 + 6 |
Výzbroj | 6× 533mm torpédomet |
Třída Scorpène je exportní třída středně velkých diesel-elektrických útočných ponorek, vyvinutá ve francouzsko-španělské spolupráci a navazující na francouzskou konstrukční školu. Ponorky mohou ničit hladinové lodě a ponorky, ale i provádět špionáž a speciální operace.[2] Vývoj ponorek zajišťovala francouzská firma Direction des constructions navales (DCN, pozdější DCNS, nyní Naval Group) a španělská firma Empresa Nacional Bazán (E.N. Bazán, pozdější IZAR, nyní Navantia). V současnosti je vlastníkem projektu francouzská Naval Group. Ponorky jsou velice tiché, s modulární konstrukcí a s možností jejich vybavení pohonem nezávislým na přístupu vzduchu francouzského typu MESMA (Module d'Energie Sous-Marine Autonome).
K roku 2024 má třída celkem čtyři uživatele. Chile a Malajsie zavedly po dvou ponorkách této třídy, přičemž šest ponorek objednala Indie a čtyři Brazílie. Jako pátý uživatel ponorky roku 2024 objednala Indonésie. Prototypová ponorka byla do služby zařazena roku 2005. Do roku 2024 bylo do služby přijato jedenáct ponorek a dalších byly rozestavěny.
Vývoj
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c2/Scorpene_cg.svg/220px-Scorpene_cg.svg.png)
Francie stavěla v 60. a 70. letech úspěšné ponorky tříd Daphné (S-60) a Agosta (S-70), které byly i široce exportovány. V 80. letech na ně chtěla firma DCS navázat projektem S-80, který ale nebyl z finančních důvodů realizován (pouze pro Pákistán byly postaveny tři jednotky vylepšené třídy Agosta označené S-90B).[3] Když DCN a španělská E.N. Bazán zjistily, že vyvíjejí koncepčně podobná plavidla (španělské námořnictvo rovněž hledalo nástupce starších francouzských konstrukcí), roku 1990 se dohodly na vytvoření společné konstrukce označené třída Scorpène.[4]
Obě společnosti původně očekávaly, že Francie a Španělsko zakoupí po čtyřech člunech, nakonec se tak ale nestalo. Francie roku 1995 oznámila, že v následujících letech bude provozovat výhradně ponorky s jaderným pohonem a rovněž Španělsko si vybralo jiný typ. Třída Scorpène proto zůstala, podobně jako německé ponorky typů 209 a 214, čistě exportním projektem.[4]
Každá z firem však, mimo tohoto společného typu, vyvinula rovněž jeho zvětšenou verzi, nabízenou ve vlastní režii. IZAR (někdejší E.N. Bazán) s třídou Isaac Peral (projekt S-80A) získala objednávku na čtyři ponorky od španělského námořnictva, na což DCNS (dříve DCN) reagovalo vlastní vylepšenou třídou Marlin, která se ale na trhu neprosadila.[5] V současnosti vlastní práva na třídu Scorpène pouze Naval Group (dříve DCNS), která stále pokračuje v jejím vylepšování.[6]
Konstrukce
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/14/Scorpene_malaisien_vue_de_trois_quart_arriere_2.jpg/220px-Scorpene_malaisien_vue_de_trois_quart_arriere_2.jpg)
Ponorky jsou jednotrupé koncepce s tlakovým trupem z oceli HLES-80 (ze stejného materiálu jsou stavěny francouzské jaderné ponorky).[2] Věž a další části ponorek jsou z kompozitu. Trup má dvě paluby a nedělí ho žádné vodotěsné přepážky. Operační hloubka ponoru je 350 metrů (jiné zdroje uvádějí 300 metrů)[7].[4]
Modulová konstrukce ponorek umožňuje jejich značnou přizpůsobivost dle potřeb zákazníků. Umožňuje tak vložení (i dodatečné) sekce s přetlakovou komorou (malajsijské a indické ponorky) či další trupové sekce s pohonem nezávislým na přístupu atmosférického vzduchu. Ponorky jsou rovněž velice tiché[7] – jejich trup nemá nepotřebné výstupky, interiér je odhlučněný, lodní šroub má speciální konstrukci a trup pokrývá materiál snižující účinek nepřátelského sonaru.[4]
Díky vysokému stupni automatizace tvoří posádku ponorek pouhých 31 mužů (u předchozí generace ponorek to bylo obvykle cca 50), které může doplnit šest potápěčů. To snižuje náklady na provoz a zvyšuje celkový komfort posádky.[4][7]
Výzbroj ponorek tvoří šest 533mm torpédometů. Dva torpédomety mohou sloužit k vypouštění min. Torpéda různých typů mohou doplnit rovněž protilodní střely Exocet (neobjednalo je pouze Chile). Na palubě může být až 18 torpéd a střel či 30 min.
Základní verzi pohonu tvoří 2–4 dieselové motory (MTU či S.E.M.T. Pielstick), jeden elektromotor a dvě sady akumulátorů. Lodní šroub je jeden. Nejvyšší rychlost dosahuje 12 uzlů na hladině a 20,5 uzlu pod hladinou. Pod hladinou může být taková ponorka až čtyři dny. V případě instalace pomocného pohonu MESMA však její vytrvalost pod hladinou stoupá až na 18 dní.[4]
Varianty
- CM-2000 (Scorpène Basic) – základní verze s délkou 66 metrů a zásobou 18 torpéd či střel.[4]
- AM-2000 (Scorpène Basic-AIP) – totožná s předchozí, její trup prodloužený na 76 metrů však skrývá pohon MESMA, nezávislý na přístupu atmosférického vzduchu.[4][7]
- CA-2000 (Scorpène Compact) – pobřežní verze s délkou 60 metrů, obratnější, s nižšími výkony a zásobou 12 torpéd či střel. Zatím nebyla objednána.[4]
- Scorpène SBR – verze vyvinutá pro Brazílii s délkou přes 70 metrů a zvětšenou autonomií provozu. Bez pohonu MESMA.
Uživatelé
Chile
Chilské námořnictvo bylo prvním, které si roku 2007 objednalo dvě ponorky této doposud nevyzkoušené konstrukce. Jednalo se o základní verzi CM-2000.[4] Scorpène dostala přednost před v Chile doposud užívaným německým typem 209. Obě ponorky byly postaveny v Evropě – obě firmy si zakázku rozdělily (DCN staví přídě a IZAR zádě ponorek, kompletace je střídavě v jedné či druhé).[7] První jednotka O'Higgins (S-22) byla postavena v Cherbourgu v letech 1999–2005, zatímco druhá jednotka General Carrera (S-23) v Cartageně v letech 2000–2006. Ponorky ve službě nahradily starší britské ponorky třídy Oberon.[7] Dne 18. července 2014 byla ponorka General Carrera poškozena srážkou s chilskou fregatou Almirante Condell (FF-06), ke které došlo během plavby ponorky v periskopové hloubce. Poškozena byla přední část věže a hloubková kormidla ponorky. Obě plavidla byla přesunuta do loděnice ASMAR k opravě.[8]
Malajsie
Druhým uživatelem třídy se stala Malajsie, která doposud žádné ponorky nevlastnila. V roce 2002 objednala dva kusy verze CM-2000 a rovněž jí byla zapůjčena jedna starší ponorka pro výcvik posádek. První jednotka Tunku Abdul Rahman byla postavena v letech 2003–2009, zatímco druhá Tun Razak v letech 2004–2009.[9]
Indie
Indie se rozhodla pro ponorky Scorpène jako pro náhradu stávajících indických ponorek ruské třídy Kilo a německého typu 209. Jejich indické označení je Projekt 75. V roce 2001 byla podepsána předběžná dohoda na stavbu šesti ponorek s opcí na dalších šest kusů. Definitivní kontrakt, podepsaný roku 2005, nakonec zahrnuje šest ponorek s opcí na dalších šest. Všechny postaví (s francouzskou pomocí) indické státní loděnice Mazagon Dock Limited v Bombaji, přičemž první tři budou ve verzi CM-2000 a zbylé tři ve verzi AM-2000. V případě uplatnění opce, budou všechny další ponorky ve verzi AM-2000.[9] Indické ponorky budou mít značně odlišné vybavení. Podle prvotních plánů měly být ve službě po roce 2015. Indie pro ně již objednala také francouzské protilodní střely SM39 Exocet.[7] V dubnu 2013 bylo oznámeno, že první jednotka bude na vodu spuštěna až roku 2014, tedy s více než dvouletým zpožděním oproti plánům.[10] Další průtahy následovaly. Počátkem roku 2015 tak bylo oznámeno, že první jednotka bude předána až v říjnu 2016.[11]
Na konci srpna 2016 vypukl mezinárodní skandál způsobený únikem 22 000 stran dokumentů obsahujících tajné informace o konstrukci a schopnostech ponorek třídy Scorpène. Uniklé dokumenty zveřejnil australský deník The Australian.[12] Důsledkem tohoto skandálu mělo být neobjednání dalších francouzských ponorek této třídy nad rámec již závazně objednané první šestice.[13]
Prototypová jednotka INS Kalvari nakonec do služby vstoupila 14. prosince 2017. Stala se první ponorkou postavenou v Indii po 20 letech.[14] Dodání druhé ponorky INS Khanderi se zpozdilo kvůli sérii nedostatků odhalených během zkoušek. Ponorka zejména trpěla zvýšenou hlučností.[15] Do roku 2021 byly zařazeny první čtyři ponorky. Do budoucna je plánováno, že šestice indických ponorek této třídy bude vybavena pohonem AIP vyvinutým indickou agenturou DRDO.[16]
Třída Scorpène vypadla z navazujícího tendru na šest vylepšených ponorek Projektu 75(I) kvůli dodatečně vznesenému požadavku, aby ponorky disponovaly prověřeným pohonem AIP s elektrochemickými palivovými články.
V roce 2023 Indie projevila zájem o stavbu druhé tříkusové série ponorek třídy Scorpène. Zajistit by ji měla loděnice Mazagon Dock Limited.[17]
Brazílie
Čtvrtým uživatelem této třídy bude Brazílie, která v roce 2008 objednala čtyři jednotky ve verzi Scorpène SBR. První jednotka je stavěna ve dvou sekcích v Evropě i v Brazílií, přičemž další tři již celé postaví brazilské loděnice. Francie navíc v rámci kontraktu pomůže s vývojem prvních brazilských ponorek s jaderným pohonem. Zařazení do služby se původně očekávalo v letech 2015–2021.[6] Do roku 2017 byly rozestavěny první čtyři ponorky. Jejich spuštění na vodu je plánováno na roky 2018–2022. Zařazení prototypové ponorky Riachuelo bylo plánováno na rok 2019.[18] Nakonec k němu došlo 1. září 2022.
Indonésie
Dne 28. března 2024 loděnice Naval Group podepsala smlouvu s indonéskou loděnicí PT PAL na stavbu dvou vylepšených ponorek třídy Scorpène pro indonéské námořnictvo. Ponorky budou vybaveny bojovým řídícím systémem SUBTICS a lithium-iontovými akumulátory.[19]
Jednotky
Jednotky třídy Scorpène:
Jméno | Verze | Uživatel | Založení kýlu | Spuštěna | Vstup do služby | Stav |
---|---|---|---|---|---|---|
O'Higgins (S-22) | CM-2000 | Chilské námořnictvo | 18. listopadu 1999 | 1. listopadu 2003 | 8. září 2005 | aktivní |
Carrera (S-23) | CM-2000 | Chilské námořnictvo | listopad 2000 | 24. listopadu 2004 | 20. července 2006 | aktivní |
Tunku Abdul Rahman | CM-2000 | Malajsijské královské námořnictvo | 2. prosinec 2003 | 23. října 2007 | 27. ledna 2009 | aktivní |
Tun Abdul Razak | CM-2000 | Malajsijské královské námořnictvo | 25. dubna 2005 | 9. října 2008 | 5. listopadu 2009 | aktivní |
INS Kalvari (S21) | CM-2000 | Indické námořnictvo | 23. května 2007 | 6. dubna 2015[20] | 14. prosince 2017 | aktivní |
INS Khanderi (S22) | CM-2000 | Indické námořnictvo | 12. ledna 2017[21] | 28. září 2019 | aktivní | |
INS Karanj (S23) | CM-2000 | Indické námořnictvo | 31. ledna 2018 | 10. března 2021 | aktivní | |
INS Vela (S24) | AM-2000 | Indické námořnictvo | 6. května 2019 | 25. listopadu 2021 | aktivní | |
INS Vagir (S25) | AM-2000 | Indické námořnictvo | 12. listopadu 2020 | 23. ledna 2023 | aktivní | |
INS Vagsheer (S26) | AM-2000 | Indické námořnictvo | 20. dubna 2022 | 2024 (plán) | ve stavbě | |
Riachuelo (S40) | Scorpène SBR | Brazilské námořnictvo | 14. prosince 2018 | 1. září 2022 | aktivní | |
Humaitá (S41) | Scorpène SBR | Brazilské námořnictvo | 11. prosince 2020 | 12. ledna 2024 | aktivní | |
Tonelero (S42) | Scorpène SBR | Brazilské námořnictvo | 27. března 2024 | 2025 (plán) | ve stavbě | |
Angostura (S43) | Scorpène SBR | Brazilské námořnictvo | 2022 (plán) | ve stavbě | ||
Indonéské námořnictvo | objednána | |||||
Indonéské námořnictvo | objednána |
Odkazy
Reference
- ↑ Všechny údaje platí pro chilskou verzi CM-2000.
- ↑ a b Scorpène [online]. Globalsecurity.org, rev. 2009-07-06 [cit. 2011-01-22]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ZAJAC, Ivan. Scorpène – Tvrdá konkurence německých u-bootů. ATM. 2011, roč. 43, čís. 1, s. 60–66. ISSN 1802-4823. [Dále jen Zajac 2011]
- ↑ a b c d e f g h i j Zajac 2011, s. 61.
- ↑ Zajac 2011, s. 64.
- ↑ a b Zajac 2011, s. 65.
- ↑ Kolize chilské ponorky s fregatou. ATM. Září 2014, čís. 9, s. 66. ISSN 1802-4823.
- ↑ a b Zajac 2011, s. 62.
- ↑ Zpoždění indických ponorek Scorpène. ATM. 2013, roč. 45, čís. 5, s. 98. ISSN 1802-4823.
- ↑ France's DCNS says India submarine data leak may be 'economic warfare' [online]. Reuters, rev. 2016-08-24 [cit. 2016-09-05]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ India shelves plan to expand French submarine order after data breach [online]. Reuters, rev. 2016-09-03 [cit. 2016-09-05]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Project-75 Scorpene-subs of Indian Navy to get delayed due to serious defects [online]. Navaltoday.com, 2017-12-13 [cit. 2017-12-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ India’s first Scorpene-class submarine INS Kalvari entering service [online]. Navyrecognition.com, 2019-06-17 [cit. 2019-06-18]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ India successfully tests its new, air-independent propulsion (AIP), to be fitted in six Scorpenes [online]. Navyrecognition.com, 2021-03-10 [cit. 2021-03-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ India Clears The Way For Naval Rafale Fighter Purchase [online]. thedrive.com, rev. 2023-07-13 [cit. 2023-07-17]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ LAAD 2017: Brazilian submarine programme moves into construction [online]. Jane's, rev. 2017-04-11 [cit. 2017-01-12]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2017-04-13. (anglicky)
- ↑ Naval Group, PT PAL pen deal for Indonesia’s Scorpène evolved LiB submarines [online]. Navaltoday.com, rev. 2024-04-02 [cit. 2024-04-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Indian Navy to receive second Scorpene submarine by year-end [online]. Navaltoday.com [cit. 2017-01-12]. Dostupné online. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Třída Scorpène na Wikimedia Commons
- (francouzsky) Web výrobce DCSN