Valentín González
Valentín González | |
---|---|
![]() | |
Rodné jméno | Valentín González González |
Narození | 4. listopadu 1904 Malcocinado |
Úmrtí | 20. října 1983 (ve věku 78 let) Madrid |
Povolání | voják a spisovatel |
Politická strana | Komunistická strana Španělska |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Valentín González González (4. listopadu 1904 Malcocinado – 20. října 1983 Madrid), populárně známý jako El Campesino (rolník), byl španělský republikánský vojenský velitel během španělské občanské války.
Život
Pracoval jako horník. Byl členem španělské komunistické strany, která založila jednu z prvních jednotek domobrany, která čelila po vypuknutí občanské války nacionalistické armádě Francisca Franca.
Španělská občanská válka
Jako velitel brigády se González osobně účastnil všech hlavních akcí, ke kterým došlo během útoku nacionalistů na Madrid v roce 1936. Velel vojenským jednotkám během bitev na Corunna Road (prosinec 1936), Jaramě a Guadalajary (březen 1937).
V létě 1937 vedl 46. divizi v bitvě u Brunete. González, podporovaný sovětskou propagandou jako hrdinská postava, byl ostatními důstojníky v Ejercito Popular obviněn z toho, že je brutální v zacházení se svými muži, nehodící se pro moderní bitvu a egomaniak.
Vedl své muže v bitvě u Belchite, bitvě u Teruelu a v Katalánsku.
Bylo naplánováno, že ve funkci podplukovníka bude velet 46. divizi v bitvě u Ebra, ale byl propuštěn 26. července, jakmile začala ofenzíva, při které armáda řeku Ebro překročila řeku na dvanácti různých místech. Jeho nadřízený Enrique Líster ho navštívil na jeho velitelském stanovišti a později prohlásil, že Gonzáles dostal jen záchvat paniky při představě, že překročí řeku. Z tohoto důvodu byl zproštěn velení a v čele divize jej nahradil Domiciano Leal Sargenta. S odvoláním skončila i jeho vojenská činnost za republiky.
Období v exilu
Na konci války v roce 1939 uprchl na lodi z přístavu Adra s kufříkem 160 000 peset v bankovkách a byl internován v koncentračním táboře Boghar (Alžírsko). Spolu s dalšími španělskými komunisty v roce 1939 skončil v SSSR, kde byl úspěšně certifikován Rudou armádou a obdržel hodnost velitele brigády. Studoval na Frunzeho vojenské akademii mezi 28 španělskými veliteli, ale byl vyloučen, údajně pro „neúspěch“, zatčen a uvězněn ve věznici Lubjanka, kde z něj bylo mučením vymáháno doznání ze špionáže. Pokusil se uprchnout, byl vrácen a umístěn do tábora ve Vorkutě, kde dělal těžkou práci v dole. V listopadu 1947 byl převelen do tábora nucených prací v Ašchabadu. Poté postupně prošel šesti tábory v Krasnovodské oblasti. V dubnu 1948 opět skončil v táboře nucených prací v Ašchabadu, kde pracoval v továrně na výrobu střešních materiálů. Za asistence dalších politických vězňů se v roce 1949 znovu dal na útěk, dostal se na sovětsko-íránskou hranici a úspěšně ji překročil a z Íránu se přesunul do Evropy.
Usadil se ve Francii, žil v Metz. Vydal memoáry Život a smrt v Sovětském svazu. Po čekání na Francovu smrt a pád frankistického režimu ve Španělsku se mohl v roce 1977 vrátit do Španělska. Prohlásil se za stoupence Španělské socialistické dělnické strany. Ukázalo se, že jeho žena a děti, o kterých se domníval, že zemřely před mnoha desítkami let, jsou naživu a rodina se sjednotila. Zemřel v Madridu v roce 1983.
Dílo
- Vida y muerte en la URSS (1939–1949) (autobiografía) (1950).
- Comunista en Espaňa y antiestalinista en la URSS (1952).
- Yo escogí la esclavitud (Plaza & Janés, 1976).
Reference
V tomto článku byly použity překlady textů z článků Valentín González na anglické Wikipedii, Valentín González na španělské Wikipedii a Гонсалес, Валентин na ruské Wikipedii.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Valentín González na Wikimedia Commons