Vladimíra Dvořáková
prof. PhDr. Vladimíra Dvořáková, CSc. | |
---|---|
Vladimíra Dvořáková (11. dubna 2013) | |
3. předsedkyně Akreditační komise ČR | |
Ve funkci: 1. září 2006 – 31. srpna 2016 | |
Předchůdce | Miroslav Liška |
Nástupce | AK ČR zanikla |
Členka Akreditační komise ČR | |
Ve funkci: 1. září 2004 – 31. srpna 2016 | |
Stranická příslušnost | |
Členství | KSČ (2. polovina 70. let – 1989) |
Rodné jméno | Vladimíra Pešková |
Narození | 11. února 1957 (67 let) Karlovy Vary Československo ![]() |
Alma mater | Univerzita Karlova v Praze Československá akademie věd VŠE v Praze |
Profese | politoložka, pedagožka, spisovatelka a komentátorka |
Ocenění | Cena Františka Kriegla (2012) |
Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vladimíra Dvořáková | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Vladimíra Dvořáková, rodným jménem Vladimíra Pešková (* 11. února 1957 Karlovy Vary) je česká politoložka, bývalá vedoucí Katedry politologie na Fakultě mezinárodních vztahů Vysoké školy ekonomické v Praze a bývalá předsedkyně Akreditační komise České republiky. V listopadu 2003 se stala první ženou mezi profesory politologie jmenovanými v České republice.[1]
Život
Po maturitě na pražském Gymnáziu Na Zatlance vystudovala v letech 1976 až 1981 na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy v Praze kombinaci oborů ruština a historie. Diplomová práce s názvem „Od boje proti kolonialismu k vytváření buržoazního ústavního systému : vývoj požadavků a cílů americké revoluce od jednání na prvním kontinentálním kongresu v roce 1774 až po ratifikaci prvních deseti doplňků k ústavě v roce 1791“[2] pojednávala o událostech směřujících ke vzniku Spojených států. Titul doktorky filozofie získala v roce 1982 tamtéž. V období 1981 až 1990 byla zaměstnána v Orientálním ústavu Československé akademie věd, kde v roce 1987 získala titul kandidátky věd. Zaměřovala se zejména na politické systémy latinskoamerických zemí.
Po sametové revoluci nastoupila do Kabinetu politologie Ústavu státu a práva ČSAV (1990–1992). V roce 1994 se stala jejím mateřským pracovištěm Katedra politologie Fakulty mezinárodních vztahů VŠE v Praze, kde od roku 2002 do roku 2014 zastávala funkci vedoucí katedry. Věnuje se srovnávací politologii, přechodům režimů k demokracii a revolucemi. (Exkurs: Politologická pracoviště začala v Československu vznikat až po roce 1989, i když první katedru politologie zakládal na filosofické fakultě UK prof. Jiří Hájek spolu s prof. Theodorem Syllabou a první ročník politologie byl jimi otevřen v roce 1969. V roce 1970 však studenti prvního ročníku realisticky přešli na jiné obory a tím existenci oboru zachovali, i když ve stavu hibernace.) Habilitační řízení podstoupila na VŠE v roce 1994 (docentka) a poté i jmenovací řízení. Profesorkou byla jmenována 7. listopadu 2003.
Dvořáková byla členkou KSČ. Nikoliv prý ale z kariérních důvodů, ale protože na základě svého pocitu z konce 70. let chtěla přispět ke změně komunistické strany zevnitř.[3]
Členství
Členství v redakčních radách, oborových organizacích a politických stranách:
- 1987–90 – redakční rada časopisu Latinská Amerika: Dějiny a současnost
- od roku 1994 – výkonná redaktorka a do roku 2014 šéfredaktora časopisu Politologická revue
- od roku 1994 – výkonný výbor České společnosti pro politické vědy
- od roku 1996 – šéfredaktorka časopisu Současná Evropa a Česká republika
Byla také místopředsedkyní Mezinárodní asociace pro politické vědy (IPSA).
Akreditační komise České republiky
Dvořáková působí od roku 2004 jako členka a v letech 2006–2016 jako předsedkyně Akreditační komise České republiky, jejímž posláním je péče o kvalitu vysokoškolského vzdělávání.[4]
Do povědomí širší veřejnosti vstoupila v souvislosti s nekompromisním postojem ve skandálů s tzv. turbostudenty na Právnické fakultě Západočeské univerzity v Plzni.[zdroj?] Počátkem roku 2010 ji za výroky o mafiánských a klientských sítích na fakultě zažaloval bývalý děkan a proděkan Milan Kindl a v žalobě požadoval 150 tisíc korun a omluvu zaslanou jemu a zároveň otištěnou v celostátním deníku.[5] 6. září 2010 ale svou žalobu stáhl a řízení bylo zastaveno.[6] Za kritická vyjádření ji zažaloval také bývalý předseda plzeňského akademického senátu Daniel Telecký, který požadoval omluvu a odškodnění 100 tisíc korun. Městský soud však žalobu zamítnul a toto rozhodnutí potvrdil i odvolací vrchní soud, když její kritika měla mít reálné a pravdivé základy.[7]
V srpnu 2016 ukončila své druhé funkční období ve funkci předsedkyně. Ve stejném termínu ukončila činnost i sama Akreditační komice ČR, která byla nahrazena Národním akreditačním úřadem pro vysoké školství.[8]
Za příkladné občanské postoje a občanskou statečnost, kterou prokázala zejména ve funkci předsedkyně Akreditační komise, obdržela Dvořáková v roce 2012 Cenu Františka Kriegla, udělovanou Nadací Charty 77.
Výbor z díla
- 2012 – ¡Que el pueblo mande! Levicové vlády, populismus a změny režimu v Latinské Americe (spoluautoři Radek Buben a Jan Němec)
- 2012 – Rozkládání státu
- 2010 – Evropeizace veřejné sféry (spoluautoři Josef Bič, Radka Druláková, Karel B. Müller, Petr Vymětal)
- 2008 – Komparace politických systémů: Základní modely demokratických systémů
- 2002 – Spojené státy americké - společnost a politika
- 1994 – O přechodech k demokracii (spoluautor Jiří Kunc)
- 1992 – Staré struktury a lustrace v novodobých dějinách (spoluatoři Jiří Kunc a Miloslav Ransdorf)
- 1990 – Nikaragujská politika
- 1987 – Mexická zahraniční politika a revoluční proces ve Střední Americe
Odkazy
Reference
- ↑ Pelikán 2008: Chvalořeč na Vladimíru Dvořákovou [online]. Listy, 2009-12-15 [cit. 2010-01-06]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-07-30.
- ↑ katalog FF UK
- ↑ Politoložka Dvořáková: Chtěla jsem změnit KSČ. Zevnitř
- ↑ prof. PhDr. Vladimíra Dvořáková, CSc.. www.akreditacnikomise.cz [online]. [cit. 2010-05-21]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-06-05.
- ↑ Exproděkan Kindl žaluje akreditační šéfku Dvořákovou. CT24.cz [online]. 3.5.2010 [cit. 4.6.2011]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2010-03-07.
- ↑ Kindlovi vadily výroky o mafiánských sítích na právech, žalobu ale stáhl. iDNES.cz [online]. 7.9.2010 [cit. 4.6.2011]. Dostupné online.
- ↑ Aféra plzeňských práv: šéfka akreditační komise se za výroky omlouvat nemusí. iHNed.cz [online]. 3. 5. 2011 [cit. 4.6.2011]. Dostupné online.
- ↑ HRDINOVÁ, Radka. Plzeňská práva? Nic se nevyšetřilo, říká končící šéfka akreditační komise. iDNES.cz [online]. 2016-07-03 [cit. 2016-07-03]. Dostupné online. [nedostupný zdroj]
Externí odkazy
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vladimíra Dvořáková
- Vladimíra Dvořáková Archivováno 30. 7. 2020 na Wayback Machine. na stránce Literatura kvalitně
- V. Žák: Pelikán 2008: Chvalořeč na Vladimíru Dvořákovou, 15.12.2009, Listy, Olomouc Archivováno 30. 7. 2020 na Wayback Machine.
- Vladimíra Dvořáková: Plzeňská právnická fakulta je riziko pro stát, 18.10.2009 na iDNES.cz
- P. Otto: Vladimíra Dvořáková: Lidé by měli nejen jít volit, ale i vykroužkovat některé politiky, 23.12.2009, E15.cz
- Akreditační komise chce zastavit doktorská studia na právech v Plzni, ČT24, 25.11.2009[nedostupný zdroj]
- Blog Vladimíry Dvořákové na Aktuálně.cz
- Seznam článků V. Dvořákové Archivováno 30. 7. 2020 na Wayback Machine. v Listech
![]() | Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace. Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. |
Laureáti Ceny Františka Kriegla | |
---|---|
Vladimír Kadlec (1987) • Jaroslav Šabata (1988) • Jan Dus / Josef Zvěřina (1989) • Mirosław Jasiński / Jan Ruml (1990) • Peter Mariánek (1991) • Petr Pithart (1992) • Igor Blaževič a Jaromír Štětina (1993) • Milena Hübschmannová (1994) • Vlado Čech / Karel Kryl / Josef Vavroušek (1995–1996) • František Stíbal (1997) • Kumar Vishwanathan (1998) • Václav Trojan (1999) • Jakub Polák (2000) • Stanislav Milota a Miloš Rejchrt (2001) • Miroslav Opatřil (2002) • František Lízna (2003) • Petra Procházková (2004) • Maria Machnig (2005) • Yekta Uzunoğlu (2006) • Ondřej Cakl (2007) • Jiří Voráč (2008) • Jakub Štěrbík / Stanislav Vodička (2009) • Alena Dernerová (2010) • Libor Michálek (2011) • Vladimíra Dvořáková (2012) • Matěj Hollan (2013) • Božena Fuková / Miloslava Pošvářová (2014) • Činoherák Ústí (2015) • Autonomní sociální centrum Klinika (2016) • Radek Banga (2017) • Ilja Hradecký (2018) • Karel Karika a David Tišer (2019) • zdravotní sestry (2020 a 2021) • Daniel Hůle (2022) • Barbora Antonová (2023) |