Cass Elliot
Cass Elliot | |
---|---|
Cass Elliot vuonna 1973 television erikoisohjelmassaan Don't Call Me Mama Anymore | |
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 19. syyskuuta 1941 Baltimore, Yhdysvallat |
Kuollut | 29. heinäkuuta 1974 (32 vuotta) Lontoo |
Ammatti | laulaja |
Muusikko | |
Taiteilijanimi | Mama Cass, Mama Cass Elliot ja Cass Elliot![]() |
Aktiivisena | 1963–1974 |
Tyylilajit | pop, folk |
Yhtyeet | The Mamas & the Papas |
Levy-yhtiöt | Revolver Music, Dunhill ja RCA Records![]() |
![]() Nimikirjoitus | |
Aiheesta muualla | |
www.casselliot.com | |
[ Muokkaa Wikidatassa ] [ ohje ] ![]() | |
Infobox OK |
Cass Elliot (s. Ellen Naomi Cohen, 19. syyskuuta 1941 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 29. heinäkuuta 1974 Lontoo, Iso-Britannia), tunnettiin myös nimellä Mama Cass, oli yhdysvaltalainen laulaja. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvulla The Mamas & the Papasin jäsenenä, ja hänellä oli yhtyeen hajoamisen jälkeen myös menestyksekäs sooloura.[1]
Elämä ja ura
Varhainen elämä
Ellen Cohen syntyi Baltimoressa, Marylandissa 19. syyskuuta 1941 ja kasvoi Washingtonissa. Hänen isänsä Phillip oli ravintolayrittäjä, jonka perustamat ravintolat menivät kuitenkin konkurssiin toinen toisensa jälkeen. Äiti Bess oli osa-aikatöissä rautateillä. Ellenillä oli nuoremmat sisarukset Leah (s. 1948) ja Joseph (s. 1951). Cohenin suku oli hyvin musikaalinen, ja etenkin isänsä rakastaman oopperan dramaattisuus teki nuoreen Elleniin suuren vaikutuksen.[2]
Ellen meni 15-vuotiaana George Washington High Schooliin Alexandriassa, mutta perhe muutti isän työn vuoksi kesken lukuvuoden Baltimoreen. Siellä Ellen alkoi käydä Forest Park High Schoolia, jonka opiskelijoista suurin osa oli Ellenin tapaan juutalaisia. Hänellä oli kuitenkin sopeutumisvaikeuksia ylipainonsa ja sitä kompensoivan huomiota herättävän pukeutumistyylinsä vuoksi snobistisessa kouluyhteisössä, jossa oikeisiin opiskelijapiireihin kuuluminen oli kaikki kaikessa.[3] Ellenin koulunkäyntiä haittasi myös se, että hän auttoi isänsä ravintolassa aamuisin useita tunteja ennen kouluunmenoa. Tämä rakennustyömaaruokala oli Phillip Cohenin ensimmäinen todella menestynyt yritys.[4] Ellenille määrättiin nuorena amfetamiinipohjaisia laihdutuslääkkeitä. Niistä ei ollut hänelle kuitenkaan hyötyä, vaan ne pikemminkin tutustuttivat hänet huumeidenkäyttöön jo nuorella iällä.[5]
Näyttelijäntöitä ja nimenmuutos
Ellen Cohen aloitti viihdealan uransa lukioikäisenä esiintymällä kesäteatterin näytelmässä. Kesän jälkeen hän jätti lukion kesken vain kuukausia ennen valmistumistaan ja lähti pian New Yorkiin tavoittelemaan näyttelijänuraa.[6] Lähtiessään New Yorkiin hän vaihtoi myös nimensä Ellen Cohenista Cass Elliotiksi. Siitä mihin uusi nimi perustui on useita tarinoita ja teorioita: Elliot itse kertoi aluksi ottaneensa Elliot-nimen jazz-laulaja Jesse Elliotilta ja Cass-nimen isänsä hänelle antamasta kreikkalaismytologia-aiheisesta lempinimestä Cassandra. Myöhemmin hän kertoi yhtyetoverilleen Tim Roselle yhdistäneensä komedienne Cass Daleyn ja runoilija T. S. Eliotin nimet. Nimenvalintaan vaikutti luultavasti myös Elliotin kiinnostus sanojen kirjoittamiseen takaperoisesti: E.C.:stä tuli C.E.[7]
New Yorkissa Elliot sai töitä teatterin narikasta. Hän otti näyttelijätunteja ja yritti saada töitä Broadwaylta, tosin huonolla menestyksellä. Vihdoin hän sai pienen roolin The Music Man -näytelmässä kiertelevän näyttelijäseurueen mukana[1]. Samaan aikaan vuonna 1961 hänen isänsä Phillip kuoli auto-onnettomuudessa.[8]
Laulajanuran alku
Vuonna 1963 Elliot perusti kahden mieslaulajan kanssa folk-trion nimeltä The Triumvirate, joka vaihtoi myöhemmin nimekseen The Big 3. Yhtye levytti kaksi albumia ja esiintyi sen ajan suosituimmissa televisio-ohjelmissa kuten The Tonight Show’ssa, Hootenannyssä ja Danny Kaye Show’ssa. Yhtye hajosi seuraavana vuonna, ja jäljelle jääneet jäsenet Elliot mukaan lukien perustivat uusien jäsenten kanssa yhtyeen, jonka nimeksi tuli The Mugwumps. Yhtye esiintyi etupäässä Washingtonin klubeilla ja äänitti ennen vuoden 1964 loppua tapahtunutta hajoamistaan folk rock -tyylistä, Beatles-vaikutteista materiaalia, joka julkaistiin levynä vasta vuonna 1967[9].[1]
Laulajana The Mamas and the Papasissa
Vuonna 1965 Mugwumpsissakin mukana ollut Denny Doherty perusti John ja Michelle Phillipsin kanssa yhtyeen, jonka nimeksi tuli myöhemmin The Mamas and the Papas. Elliotia ei aluksi hyväksytty yhtyeeseen hänen liian matalan äänensä ja lihavuutensa vuoksi, mutta sinnikkyytensä ansiosta hänet lopulta otettiin mukaan. The Mamas and the Papas teki neljä levyä vuosien 1965 ja 1968 välillä sekä yhden vuonna 1971, ja sen tunnetuimpia hittejä olivat muun muassa ”California Dreamin’” ja ”Dream a Little Dream of Me”.[10]
Sooloura
Elliot siirtyi soolouralle vuonna 1968 ja levytti yhteensä seitsemän sooloalbumia. Hänen tunnetuimpia hittejään olivat muun muassa ”It’s Gettin’ Better” ja ”Make Your Own Kind of Music”.[10] Elliot esiintyi 1970-luvun alussa usein myös televisiossa.[1]
Yksityiselämä
Elliot oli kahdesti naimisissa, 1963–1968 ja 1971.[1] Elliotin ensimmäinen avioliitto oli platoninen: hän solmi sen yhtyetoverinsa Jim Hendricksin kanssa vain, jotta tämä ei joutuisi Vietnamin sotaan.[11] Elliotille syntyi tytär hänen ensimmäisen avioliittonsa aikana vuonna 1967.[1] Hän ei kertonut isän nimeä julkisuuteen.[12] Elliotin elämän suuri rakkaus oli Denny Doherty, jolta hän ei kuitenkaan koskaan saanut läheistä ystävyyttä enempää vastakaikua.[13]
Kuolema
Elliot kuoli esiintymiskiertueensa päätyttyä 29. heinäkuuta 1974 hotellihuoneessaan Lontoon Mayfairissa.[14] Kuolinsyyksi todettiin ylipainosta johtunut sydänkohtaus.[1]
Diskografia
Albumit
The Big 3:ssä[15]
- The Big 3 (1963)
- Live at the Recording Studio (1964)
The Mugwumpsissa[16]
- The Mugwumps (1967)
The Mamas and the Papasissa[17]
- If You Can Believe Your Eyes and Ears (1966)
- The Mamas & the Papas (1966)
- Deliver (1967)
- The Papas & The Mamas (1968)
- Monterey International Pop Festival (Live, 1970)
- People Like Us (People Like Us (1971)
Sooloalbumit[18]
- 1968: Dream a Little Dream
- 1969: Bubblegum, Lemonade, & Something for Mama
- 1969: Make Your Own Kind of Music
- 1971: Dave Mason & Cass Elliot
- 1972: Cass Elliot
- 1972: The Road Is No Place for a Lady
- 1973: Don't Call Me Mama Anymore
Lähteet
- Fiegel, Eddi: Dream a Little Dream of Me. Sidgwick & Jackson, 2005.
Viitteet
- ↑ a b c d e f g Richard Barton Campbell: About Cass Elliot CassElliot.com. Viitattu 24.12.2012.
- ↑ Fiegel 2005, s. 10-11, 15.
- ↑ Fiegel 2005, s. 19-23.
- ↑ Fiegel 2005, s. 26-27.
- ↑ Fiegel 2005, s. 30-32.
- ↑ Fiegel 2005, s. 36-37.
- ↑ Fiegel 2005, s. 40-41.
- ↑ Fiegel 2005, s. 42-46.
- ↑ Fiegel 2005, s. 132-133.
- ↑ a b Mama Cass Biography The Biography Channel. Viitattu 24.12.2012.
- ↑ Fiegel 2005, s. 98-99.
- ↑ California Dreamgirl, Sheila Weller, Vanity Fair 20.11.2007
- ↑ Fiegel 2005, s. 129.
- ↑ Mama Cass Biography, Biography.com
- ↑ The Big 3: biography Allmusic.com. Viitattu 26.12.2012.
- ↑ The Mugwumps: biography Allmusic.com. Viitattu 26.12.2012.
- ↑ The Mamas and the Papas: biography Allmusic.com. Viitattu 26.12.2012.
- ↑ Cass Elliot: biography Allmusic.com. Viitattu 26.12.2012.
Aiheesta muualla
- Cass Elliotin virallinen sivusto casselliot.com. Arkistoitu 23.1.2008.
|