Mahtavat Ambersonit
Mahtavat Ambersonit | |
---|---|
The Magnificent Ambersons | |
![]() | |
Ohjaaja | Orson Welles |
Käsikirjoittaja | Orson Welles |
Perustuu | Booth Tarkingtonin romaaniin The Magnificent Ambersons |
Tuottaja | Jack Moss George Schaefer Orson Welles |
Säveltäjä | Bernard Herrmann |
Kuvaaja | Stanley Cortez Russell Metty Orson Welles |
Leikkaaja | Robert Wise |
Tuotantosuunnittelija | Albert S. D'Agostino |
Pukusuunnittelija | Edward Stevenson |
Pääosat | Joseph Cotten Dolores Costello Anne Baxter Tim Holt Agnes Moorehead |
Valmistustiedot | |
Valmistusmaa | Yhdysvallat |
Tuotantoyhtiö | RKO Radio Pictures Inc. |
Levittäjä | RKO Pictures Netflix |
Ensi-ilta | 1942 |
Kesto | 89 min (alkuperäisleikkaus 148 min) |
Alkuperäiskieli | englanti |
Aiheesta muualla | |
IMDb | |
Elonet | |
AllMovie | |
[ Muokkaa Wikidatassa ] ![]() | |
Infobox OKNimi-testi OK |
Mahtavat Ambersonit (engl. The Magnificent Ambersons) on vuonna 1942 ensi-iltansa saanut Orson Wellesin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva, joka perustuu Booth Tarkingtonin romaaniin The Magnificent Ambersons. Welles käsikirjoitti elokuvan itse. Hän ei näyttele siinä mutta toimii kertojana.
Mahtavat Ambersonit kertoo köyhtyvästä Ambersonin mahtisuvusta, jonka on vaikea sopeutua asemansa ja aikakausien muutoksiin.
Tuotantoyhtiö RKO piti elokuvaa liian pitkänä ja halusi siitä kaupallisemman, joten yhtiö leikkasi elokuvasta 50 minuuttia ja lisäsi onnellisen lopun. Welles oli ulkomailla työskentelemässä RKO:n toisen projektin parissa. Poistettu materiaali tuhottiin, eikä alkuperäisleikkauksesta ole kopiota. Mahtavat Ambersonit oli ehdolla neljän Oscar-palkinnon saajaksi.
Elokuvan Suomen-ensi-ilta oli vasta 20. maaliskuuta 1964. Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänestivät kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Mahtavat Ambersonit oli mukana heistä kuudentoista listalla[1].
Taustaa
Elokuva perustuu Booth Tarkingtonin vuonna 1918 ilmestyneeseen kirjaan, joka voitti Pulitzer-palkinnon 1919.
Wellesin perhe tunsi Tarkingtonin ja Welles väitti, että autotehtailija Eugene Morgan perustuisi hänen isäänsä.[2]
Alun perin Wellesin oli tarkoitus ohjata Meksikoon sijoittuva vakoilutrilleri The Way to Santiago, mutta Meksikon hallinto suhtautui kielteisesti projektiin, jolloin RKO perui sen. Welles harkitsi muita aiheita, kunnes päätyi Tarkingtonin kirjaan, josta hän oli jo aiemmin ohjannut radiokuunnelmaversion näytellen itse Georgen osan.[3]
Syksyllä 1941 Welles valitsi Mahtavat Ambersonit seuraavaksi projektikseen. Koska kyseessä oli Wellesin edellistä elokuvaa Citizen Kanea kalliimpi tuotanto, Wellesin työsopimus RKO-yhtiössä kirjoitettiin uusiksi. Uuteen sopimukseen kuului pykälä, jonka mukaan studiolla olisi oikeus leikata elokuva tarvittaessa uudelleen sen jälkeen, kun Welles on luonut oman ennakkonäytösversionsa.[4]
Kuvaus
Elokuvan kuvaajana toimi Stanley Cortez, sillä Citizen Kanen kuvannut ja sen syvätarkkaan tyyliin suuresti vaikuttanut Gregg Toland ei ollut saatavilla. Welles käytti Cortezin kanssa myös syvätarkkuutta – tekniikkaa, jossa kuvan tausta ja etuala ovat tarkennettuja – mutta näiden ohella split focus -tekniikkaa, jossa kuva tarkennettiin kahden eri tason välille.
Welles syytti Cortezia hitaaksi ja piti pitkälti tämän syynä, että elokuvasta tuli suunniteltua kalliimpi. Elokuvaa kuvasivatkin myös Russell Metty ja Jack Mackenzie sekä Harry J. Wild, joita ei tosin mainita loppuselostuksessa. Elokuvan loppuvaiheen ”viimeinen kävely kotiin” on puolestaan Wellesin itsensä kuvaama.[5] Osan studion tekemistä uusintakuvauksista teki taas Nicholas Musuraca. [6]
Musiikki
Elokuvan musiikista vastasi Bernard Herrmann, joka oli työskennellyt Wellesin kanssa radiossa sekä Citizen Kanessa. Mahtavat Ambersonit alkaa Émile Waldteufelin 1800-luvun lopun sävellyksellä ”Toujours ou jamais”, joka kuvastaa aikakauden viattomuutta. Herrmann viittaa sävelmään useaan kertaan elokuvan aikana, ja tarinan edetessä ja käydessä synkemmäksi Waldteufelin sävelmä muuttuu katkonaisemmaksi ja surullisemmaksi.
Elokuvan leikkauksen aikana myös Herrmannin yhteensä liki tunnin mittaisesta musiikista poistettiin 26 minuuttia. Lisäksi elokuvan loppupuolen uudelleen kuvattuihin kohtiin sävellettiin uutta musiikkia. Säveltäjäksi palkattiin RKO:n vakiokaartiin kuuluva Roy Webb, jonka jousipainotteinen ja vibraattosoitannan kautta romanttisesti värittynyt musiikki eroaa selvästi Herrmannin tummemmasta ja kylmemmästä äänimaailmasta. Kun Herrmann näki leikatun version elokuvasta muutettuine ääniraitoineen, hän raivostui ja uhkasi oikeustoimilla, mikäli hänen nimeään ei poisteta elokuvan lopputeksteistä.
Myöhemmin Herrmann perusti oopperansa Humiseva harju (Wuthering Heights, 1951) aarian ”I Have Dreamt” elokuvasta poistetulle teemalle nimeltä ”Second Nocturne”.
Mahtavien Ambersonien leikkaus
Wellesin matka Rioon
Vuoden 1941 lopulla Welles oli suostunut lähtemään Etelä-Amerikkaan tekemään hyväntahdoneleenä ja palkatta episodielokuvaa It’s All True. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli RKO ja rahoittajana Yhdysvaltain valtio. Toisen maailmansodan keskellä Yhdysvallat piti tärkeänä ylläpitää läheisiä suhteita muihin mantereen valtioihin. Nelson Rockefellerin suostuttelemana Welles siis lähti Rio de Janeiroon kuvaamaan ja sai Ambersonien raakaversion kertojaäänen nauhoitukset valmiiksi vasta matkaa edeltävänä päivänä.
Ensimmäinen valmis raakaversio
Welles ja leikkaaja Robert Wise alkoivat koostaa ensimmäistä raakaversiota välittömästi ennen Wellesin lähtöä Rioon. Lopulta Welles lähti maasta ja jätti elokuvan koostamisen Wisen vastuulle. Aikataulu oli tiukilla, sillä kuvausten aikaan Welles ohjasi päivisin Ambersonien parissa ja näytteli iltaisin tuottamassaan elokuvassa Matka kauhuun.[7]
Tarkoituksena oli, että Wise leikkaisi elokuvan ja Welles hioisi lopullisen version ennakkonäytöksen jälkeen Wisen kanssa. Käytännössä Wise joutui työskentelemään Hollywoodissa itsenäisesti, sillä Welles saattoi It’s All Truen kuvaamisen välillä olla yhteydessä RKO:hon vain huonojen puhelinyhteyksien ja sähkeiden avulla. Syynä olivat sodan aiheuttamat matkustusrajoitukset, jotka estivät Wisen matkustamisen Rioon.[8] Wellesille lähetettiin kuitenkin 16mm:n kopio valmiista raakaversiosta, jotta hän pystyisi kommentoimaan Yhdysvalloissa tapahtuvaa leikkausta.[9]
Pomonan ennakkonäytös
Tiedot elokuvan muodosta sen ensimmäisessä ennakkonäytöksessä ovat häilyviä. Kuten leikkaja Wisen sähkeestä käy ilmi, Wellesin 131 minuutin raakaversio oli esitetty studion edustajille 12. maaliskuuta, ennen varsinaista yleisön ennakkonäytöstä. Pomonan ennakkonäytökseen tultaessa tästä raakaversiosta oli jo poistettu osia, ilmeisesti ainakin osin Wellesin ehdotusten mukaisesti, ja Wellesin kehottamana Wise oli ohjannut uuden kohtauksen tämän poiston tilalle. Pomonan versio olisi poistoineen ja uusine kohtauksineen noin 110 minuutim mittainen.[10][11]
Mahtavien Ambersonien ensimmäinen esitys oli 17. maaliskuuta 1942 Pomonassa. Wellesin kaksituntinen, synkkä elokuva esitettiin kepeän musikaalin The Fleet’s In jälkeen, ja ennakkoesitysyleisö oli hyvin kielteistä: elokuvaa pilkattiin, sille huudettiin ja naurettiin kesken esityksen.[12]. Kaksi päivää esityksen jälkeen studion johtaja George J. Schaefer kysyi studion lakimiehiltä oliko RKO:lla oikeus leikata elokuva uudestaan.[13]
Pasadenan ennakkonäytös
Mahtavat Ambersonit leikattiin jälleen uuteen muotoon: osa aiemmin poistetuista kohtauksista laitettiin takaisin (muun muassa Wellesin ehdotuksen pohjalta jo kuvattu korvaava kohtaus poistettiin ja korvattiin jälleen alkuperäisillä kohtauksilla) ja vastaavasti muita kohtauksia leikattiin pois, lyhennettiin tai siirrettiin eri paikkaan. Robert L. Carringerin laskelmien mukaan tämä ennakkoversio olisi ollut noin 117 minuuttia pitkä. Ennakkoesitys pidettiin 19. maaliskuuta 1942 Pasadenassa.[14]
Leikkaukset ja viimeiset ennakkonäytökset
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/92/The_magnificent_Amberson_movie_trailer_screenshot_%2810%29.jpg/250px-The_magnificent_Amberson_movie_trailer_screenshot_%2810%29.jpg)
Ennakkönäytösten jälkeen elokuvaa alkoi leikata RKO-studiolla Wellesin Mercury-ryhmän jäsenistä koostunut ”työryhmä”. Ryhmään kuuluivat ainakin Wellesin neuvonantaja Jack Moss, näyttelijä Joseph Cotten sekä leikkaaja Robert Wise.[15] Suurin osa elokuvan yhteiskunnallisesta sanomasta eli auton yleistymisen ja kaupungin kasvun vaikutuksesta ihmisten elämään sekä Ambersonien mahdin ja varallisuuden häviämisestä typistettiin tai poistettiin kokonaan. Myös Georgen hahmoa pehmennettiin poistamalla tämän negatiivisimpia repliikkejä ja kohtauksia. Joitakin kohtauksia kuvattiin uudelleen niin, että Wellesin repliikkien henki pyrittiin säilyttämään, mutta näyttelijät esittivät osansa hillitymmin. Poikkeuksena ovat elokuvan päättävät kaksi kohtausta, jota kuvausdokumentin perusteella selvästi poikkeavat Wellesin version tummanpuhuvasta lopusta ja pysyvät uskollisempina Tarkingtonin kirjan loppukohtaukselle.
Welles yritti koko tuotannon ajan ehdottaa omia leikkauksiaan, jotta elokuva olisi säilynyt ohjaajalle uskollisena versiona.[16] Wellesin tukijoukot RKO:lla (Shaeffer, Moss ja Mercury-jäsenet) olivat ahtaalla, sillä studion taloudellinen tilanne oli huono, osittain Wellesin elokuvien budjettiylitysten vuoksi.
Tuolloin elokuvauraansa RKO:lla aloitellut ohjaaja Cy Endfield on myöhemmin väittänyt, että Wellesin yhteydenpitoyrityksiin ei edes kiinnitetty huomiota.[17]
Wellesin Mercury-ryhmineen RKO:lle hankkinut Schaefer antoi lopulta Wiselle vapauden leikata elokuva mielensä mukaan. Elokuvan 93:n minuuttiin lyhennetty versio esitettiin Inglewoodissa 4. toukokuuta 1942, sen jälkeen elokuvasta esitettiin 12. toukokuuta uudelleenmuokattu ennakkoesitysversio Long Beachissa (pituus 87 minuuttia).[18] Tämän jälkeen Jack Moss kuvasi vielä lisäotoksia, elokuvaa leikattiin uudelleen, ja 8. kesäkuuta Mahtavat Ambersonit oli viimein nykyisessä muodossaan.[19] Huonosti menestyneen Citizen Kanen ja budjetin ylittäneen, ongelmallisen Mahtavien Ambersonien myötä Schaefer erosi RKO-yhtiön palveluksesta kesäkuun puolivälissä.[20][21]
1970-luvun taitteessa Welles harkitsi uudenlaisen lopun kuvaamista elokuvaa varten, sillä pääosanesittäjät olivat vielä hengissä, mutta suunnitelma kaatui Wellesin mukaan alkuperäisen rahoittajan hävittyä. Uuden lopun oli tarkoitus sijoittua ajallisesti 20 vuotta alkuperäisen tarinan päättymisen jälkeen.[22]
Poistetut kohtaukset
Alkuperäisestä raakaversiosta poistetut kohtaukset samoin kuin muiden elokuvien ylijäämämateriaalia tuhottiin vuoden 1942 lopulla, jotta studio saisi lisää varastotilaa.[23] Wellesille Rioon lähetetty 16mm:n kopio 131 minuutin versiosta on yhä löytämättä.
Uudelleenfilmatisointi
Vuonna 2002 Mahtavista Ambersoneista tehtiin televisioelokuva. Pääosia siinä esittivät Madeleine Stowe, Bruce Greenwood, Jonathan Rhys-Meyers, Gretchen Mol, Dina Merrill ja James Cromwell. Ohjaajana toimi Alfonso Arau.
Lähteet
- Carringer, Robert L.: The Magnificent Ambersons: A Reconstruction. University of California Press, 1993. ISBN 0-520-07857-8.
Viitteet
- ↑ Astala, Erkki: Ne sata tärkeintä, Projektio 2/1980 s. 7.
- ↑ "My Father Wore Black Spats, 185, sit. Carringer 1993, 23
- ↑ Carringer 1993, 5
- ↑ Carringer 1993, 28
- ↑ Welles, Orson; Bogdanovich, Peter; Rosenbaum, Jonathan (toim.): This Is Orson Welles, s. 128. Da Capo Press, 1998. ISBN 0-306-80834-x.
- ↑ http://www.cinematographers.nl/GreatDoPh/cortez.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Wisen sit.Welles, Orson; Bogdanovich, Peter; Rosenbaum, Jonathan (toim.): This Is Orson Welles, s. 115. Da Capo Press, 1998. ISBN 0-306-80834-x.
- ↑ Welles, Orson; Bogdanovich, Peter; Rosenbaum, Jonathan (toim.): This Is Orson Welles, s. 114-115. Da Capo Press, 1998. ISBN 0-306-80834-x.
- ↑ Carringer 1993, 27
- ↑ Carringer 1993, 284
- ↑ [1] (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Carringer 1993, 282-283
- ↑ Carringer 1993, 281
- ↑ Carringer 1993, 286
- ↑ Carringer 1993, 288
- ↑ Carringer 1993, 295-296
- ↑ Manchesteruniversitypress.co.uk (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Ambersons.com (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Carringer 1993, 300
- ↑ http://ambersons.com/Memos.htm (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Carringer 1993, 29
- ↑ Welles, Orson; Bogdanovich, Peter; Rosenbaum, Jonathan (toim.): This Is Orson Welles, s. 114. Da Capo Press, 1998. ISBN 0-306-80834-x.
- ↑ Carringer 1993, 2
Aiheesta muualla
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Mahtavat Ambersonit Wikimedia Commonsissa
- Elokuva YLE Teeman esittelyssä