Pyhien Simonin ja Helenan kirkko
Pyhien Simonin ja Helenan kirkko | |
---|---|
valkoven. Касцёл Святога Сымона і Святой Алены, ven. Костёл святого Симеона и святой Елены | |
Pyhien Simonin ja Helenan kirkko (1910) Minskin keskustassa. | |
Osoite | Ploštša Nezaležnasti 15, Minsk, Valko-Venäjä |
Koordinaatit | 53.8965°N, 27.5476°E |
Valmistumisvuosi | 1910 |
Suunnittelija | arkkitehti, professori Tomasz Pajzderski (1864–1908), toteutuksessa myös arkkitehdit Władysław Marconi (1848–1915) ja H. Gay |
Käyttäjä | Minskin ja Mahiljoun arkkihiippakunta, Valko-Venäjän katolinen kirkko |
Julkisivumateriaali | punatiili |
| |
![]() | |
Infobox OKVirheellinen NIMI-arvo |
Pyhien Simonin ja Helenan kirkko (valkoven. Касцёл Святога Сымона і Святой Алены, Kastsjol Svjatoha Symona i Svjatoi Aleny, ven. Костёл святого Симеона и святой Елены) on Valko-Venäjän pääkaupunki Minskin keskustassa, Itsenäisyyden aukiolla sijaitseva katolinen kirkkorakennus. Kirkkoa kutsutaan punatiilisen ulkoasunsa vuoksi myös Punaiseksi kirkoksi. Uusgotiikkaa ja art nouveau -tyyliä yhdistävä kirkko säilyi ehjänä toisessa maailmansodassa päinvastoin kuin enemmistö muusta Minskin keskustasta. [1][2]
Kirkko sai alkunsa Minskin yläluokkaan ja aatelistoon kuuluneen Edvard Vainilovitšin (puol. Edward Woyniłłowicz, 1847–1928) ja hänen vaimonsa aloitteesta ja lahjoittamien varojen turvin; lahjoittajat halusivat muistaa kahta ennenaikaisesti menehtyttä lastaan. Kirkko rakennettiin vuosina 1905–1910 puolalaisen arkkitehdin, Varsovan taideakatemian professori Tomasz Pajzderskin (1864–1908) suunnitelman mukaan apunaan arkkitehdit Władysław Marconi (1848–1915) ja H. Gay. Sisätilojen koristeluun osallistuivat kuvataiteilija F. Bruzdovitš ja kuvanveistäjä Z. Ott. Kirkko vihittiin käyttöön 21. lokakuuta 1910. [1][2]
Rakennus ehti toimia kirkkona vain lyhyen aikaa ennen kuin neuvostovalta otti vallan maassa ja sulki kirkon. Sen arvokkaimmat esineet - ikonit, kalusteet ja muu irtaimisto - pakkolunastettiin. Vuodesta 1932 alkaen tiloissa toimi Nuorten teatteri. Ennen ja jälkeen toisen maailmansodan tiloissa toimi elokuvastudio, myöhemmin elokuvateatteri. Vuonna 1990 kirkkorakennus palautettiin katoliselle kirkolle. Kirkko restauroitiin arkkitehti L. Ivanovan ohjauksessa. [1]
Hallinnollisesti kirkko kuuluu katolisen kirkon Minskin ja Mahiljoun arkkihiippakuntaan (valkoven. Мінска-Магілёўская архідыяцэзія, ven. Минско-Могилёвский архидиоцез), joka on suurin Valko-Venäjän katolisen kirkon neljästä hiippakunnista. Arkkihiippakunnan pääpyhäkkö on vuodelta 1710 peräisin oleva Neitsyt Marian katedraali Minskin keskustassa.
- Kirkko ennen vuotta 1917.
-
-
- Kirkon sisänäkymä vuonna 2010.
Lähteet
- ↑ a b c S. N. Maštšeno: Minsk i okrestnosti (Minsk and Surroundings), s. 92-93 Pyhien Simonin ja Helenan kirkosta. Višeišaja škola, Minsk, 2008. ISBN 978-985-06-1420-9. (venäjäksi) ja (englanniksi)
- ↑ a b The architectural ensemble of Independence Avenue - the main thoroughfare of Minsk City Valko-Venäjän valtio, gov.by. Viitattu 10.9.2013. (englanniksi)
Aiheesta muualla
Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta Pyhien Simonin ja Helenan kirkko Wikimedia Commonsissa
- Kuvia (globus.tut.by)
- Krasnyi kostjol (Punainen kirkko) (Arkistoitu – Internet Archive) (venäjäksi) (minsk-old-new.com)
- Minsk - parafija Cv. Symona i sv. Aleny (Tšyrvony kastsjol) (valkovenäjäksi) (catholic.by)