Sankarivainaja
![]() | Tässä artikkelissa tai sen osassa aihetta käsitellään lähinnä Suomen tai suomalaisten näkökulmasta. Voit auttaa Wikipediaa parantamalla artikkelin näkökulmaa yleismaailmallisemmaksi. Lisää tietoa saattaa olla keskustelusivulla. |
Sankarivainaja on sotatoimissa surmansa saanut omiin joukkoihin kuulunut henkilö.[1]
Suomen sankarivainajat
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/Statue-_of_those_who_fell_for_their_conviction_in_Myrskyla_of_Finland.jpg/190px-Statue-_of_those_who_fell_for_their_conviction_in_Myrskyla_of_Finland.jpg)
Sisällissota 1918
Vuonna 1918 käydyssä Suomen sisällissodassa sekä hallituksen joukot, valkoiset että kapinaan nousseet punaiset hautasivat sankarivainajansa asianmukaisin menoin, joissa esiintyi kummallakin puolella samoja rituaaleja: kukkien ja seppeleiden laskeminen sankarihaudalle, suojeluskunnan tai työväenjärjestön lippu, papin tai työväenjärjestön edustajan puhe, virsi tai työväenlaulu. Sisällissodan jälkeen hautajaiset saivat sisäpoliittisen merkityksen. Tuolloin kiellettiin punaisten hautajaismenot, jotka tulkittiin hävinneiden tehdyiksi väitettyjen valtiorikosten ylistämiseksi, esimerkiksi Helsingissä punaiset olivat haudanneet sankarivainajiaan Mäntymäelle, mutta sodan päätyttyä vainajat oli siirrettävä Malmin hautausmaalle.[2][3] Myös sankarimuistomerkkien pystyttäminen pidettiin valkoisten yksinoikeutena: vielä kymmenen vuotta sodan jälkeen punaisten hautamuistomerkkejä oli vain neljä.
Talvisodan päätyttyä puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim antoi keväällä 1940 päiväkäskyn, jonka mukaan toukokuun kolmatta sunnuntaita tuli viettää ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”. Tällöin syntyi kaatuneiden muistopäivän vietto Suomessa ja alettiin käyttää käsitettä vakaumuksensa puolesta sisällissodan takia kuolleille.[4][5]
Vakaumuksena puolesta kuolleiden – varsinkin punaisten – hautakivissä ei useissa tapauksissa ole vainajien nimiä, yleensä niissä on merkittynä vuosiluku 1918. Kaikki kuolleet eivät ole tiedossa, koska tietoja ei ollut ja niiden säilyttäminen oli sisällissodan jälkeen aina 1930-luvun lopulle saakka kuolleiden punaisten omaisille erittäin raskauttavaa. Tilanne kuitenkin lientyi talvisodan myötä ja muuttui täysin vuonna 1944 Suomen kärsittyä tappion jatkosodassa Neuvostoliittoa vastaan.[6]
Toinen maailmansota 1939–1945
Suomen osalta toisen maailmansodan eli talvi-, jatko- ja Lapin sodan 1939–1945 vuoksi menehtyneet sankarivainajat pyrittiin hautaamaan kotipaikkakuntiensa sankarihautoihin.[7] Jos sodassa kaatuneiden jäännöksiä ei saatu talteen rintamalla eikä näin ollen voitu laskea sankarihautoihin, ne siunattiin rintamalle jääneinä. Heti Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen 1990-luvun alussa avautui mahdollisuus etsiä vainajien jäännöksiä jatkosodan sotatoimialueelta, lähinnä Karjalankannakselta.[8]
Avainasemassa kaatuneitten kotiin tuomiseen oli toisen armeijakunnan esikunnan pastori Johannes Sillanpää, joka perusti talvisodassa ensimmäisen kaatuneiden evakuointikeskuksen. Virallisesti ennen sotaa esikunnasta oli määräys haudata kaatuneet kentälle kuten yleisesti maailmalla oli tapana.
Nykyisin Kansallisarkisto ylläpitää ensimmäisen maailmansodan, sisällissodan ja heimosotien sotatoimissa tai jälkitapahtumissa surmansa saaneiden suomalaisten tietokantaa Suomen sotasurmat 1914–1922. Sen lisäksi on Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta, josta voi erilaisin tiedoin hakea henkilöitä. Hakutietoina voi olla muun muassa nimi, joukkoyksikkö, kuolinpaikka, kuolinaika tai sotilasarvo.
Katso myös
- Tuntematon sotilas
Lähteet
- ↑ Kielitoimiston sanakirja. Kotimaisten kielten tutkimuskeskuksen julkaisuja 132. Internet-versio MOT Kielitoimiston sanakirja 1.0. Helsinki: Kotimaisten kielten tutkimuskeskus ja Kielikone Oy, 2004. ISBN 952-5446-11-5.
- ↑ Ulla-Maija Peltonen: Kuolema sisällissodassa 1918 & muistamisen ja unohtamisen kysymyksiä (Elore 2/2000, 7. vuosikerta) Suomen Kansantietouden Tutkijain Seura ry., Joensuu. Viitattu 12.6. 2009.
- ↑ Muistin paikkoja - Mäntymäki 1918[vanhentunut linkki] Helsingin kaupunki
- ↑ Kaatuneiden muistopäivä (Arkistoitu – Internet Archive) Veteraaniperinne
- ↑ Pääministeri Matti Vanhanen Sovinnon ja tasavallan puolesta -seminaarissa[vanhentunut linkki] Valtioneuvosto
- ↑ Välirauhansopimus toiselta puolen Sosialististen Neuvostotasavaltain Liiton ja Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin Yhdistyneen Kuningaskunnan sekä toiselta puolen Suomen välillä Heninen.net
- ↑ Sankarihautausmaiden perinne, hoito ja kunnioitus[vanhentunut linkki] Museovirasto
- ↑ Etsinnät Sotavainajien muiston vaalimisyhdistys
Kirjallisuutta
- Kemppainen, Ilona: Isänmaan uhrit: Sankarikuolema Suomessa toisen maailmansodan aikana. Väitöskirja, Helsingin yliopisto. Bibliotheca historica 102. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2006. ISBN 951-746-815-6.
Aiheesta muualla
- Suomen sotasurmat 1914–1922 (Arkistoitu – Internet Archive) Kansallisarkisto.
- Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneet (Arkistoitu – Internet Archive) Arkistolaitos.