Csün-ce
![]() | A szócikk keleti írásjegyeket tartalmaz. Többnyelvű támogatás nélkül a kelet-ázsiai írásjegyek helyén négyszög, kérdőjel vagy más értelmetlen jel áll. |
![]() | Ebben a szócikkben a mandarin nyelvű szavak pinjin és magyaros átírása között ide kattintva szabadon lehet választani. |
Átírási segédlet | |
Kínai átírás | |
Hagyományos kínai | 君子 |
Egyszerűsített kínai | 君子 |
Mandarin pinjin | jūnzǐ |
Wade–Giles | chün-tzu |
Kantoni jűtphing | gwan1-zi2 |
Koreai átírás | |
Hangul | 군자 (kundzsa) |
Handzsa | 君子 |
McCune–Reischauer | gunja |
Átdolgozott | gunja |
Japán átírás | |
Kana | くんし (kunsi) |
Kandzsi | 君子 |
Hepburn | kunshi |
Konfucianizmus |
---|
![]() |
Kínai filozófia |
taoizmus · legizmus |
A konfuciánus kánon |
Négy könyv · Öt klasszikus |
Konfuciánus filozófusok |
Neokonfucianizmus |
Han Jü · Li Ao · Csou Tun-ji · Sao Jung · Csang Caj · Cseng Hao · Cseng Ji · Csu Hszi · Vang Jang-ming |
Kapcsolódó fogalmak |
Sablon:Konfucianizmus
|
A csün-ce (junzi) 君子 (magyar fordításban általában: „nemes ember”) Konfuciusz által ideálisnak tekintett személy, aki számos erény mellett mindenekfölött az emberséggel (zsen (ren) 仁) rendelkezik.
Etimológiája
A csün (jun) 君 jelentése a korai Csou (Zhou)-korban: „úr”, „uralkodó”, „fejedelem”, később: „herceg”, „vezető (arisztokrata)”; a ce (zi) 子 pedig „fiú”, „fiúgyermek”, „mester”. A csün-ce (junzi) eredetileg az uralkodó fiának címe volt.
Konfuciánus ideálként
A „nemes ember” csün-ce (junzi) kifejezést Konfuciusz a szó korábbi vérségi és társadalmi jelentésével (‘arisztokrata származású személy fia’) szemben erénytani értelemben használja. Érdekes, hogy az eredeti, ‘társadalmi pozíció’ értelmű csün-ce (junzi) egyik tulajdonsága korábban is az emberség, emberségesség zsen (ren) volt, bár akkor ez utóbbi szó még a ‘férfias, vitézi bátorsággal rendelkező, nemes kinézetű’ jelentéssel bírt. Ezzel szemben létezik a „kis embert”, vagy „kisszerű embert” (hsziao-zsen (xiaoren) 小人), aki erényeiben alacsonyrendű, és a fenti tulajdonságokat nélkülözi.[1]
„A mester mondotta: »A nemes ember az igazságossághoz ért jól, a kis ember pedig a haszonleséshez (li 利).«[m 1][2]”
vagy:
„Konfuciusz mondotta: »A nemes ember három dolgot tisztel. Tiszteli az égi elrendelést (tien-ming (tianming) 天命), tiszteli a nagy embereket és tiszteli a szent emberek szavait. A közönséges ember nem ismeri az égi elrendelést, tehát nem is tiszteli, tiszteletlen a nagy emberekkel szemben, és gúnyt űz a szentek szavaiból.«[m 2][3]”
A csün-ce (junzi) által gyakorolt konfuciánus erények: emberség (zsen (ren) 仁), méltányosság vagy igazságosság (ji (yi) 義), szertartásosság (li 禮), szülőtisztelet (hsziao (xiao) 孝), kötelességtudás vagy lojalitás (csung (zhong) 忠), kölcsönösség (su (shu) 恕). Egy másik összefüggésben – Mengzi nyomán – négy alapvető erényről : az emberségességről, a méltányosságról, a szertartásosságról és a bölcsességről (cse (zhi) 智) beszélnek. Mindezen erények az egyéni adottságok és a gondolkodás szűrőjén keresztül interiorizált tanulással sajátíthatók el, hogy végül az úton járó a tanulás folyamán nemes emberré váljék. Ez a folyamatos figyelmet igénylő önművelés vagy öntökéletesítés azonban nem pusztán az adott ember érdekét szolgálja, hanem a körülötte élő családot, a kortársakat, az állam lakóit mintegy spontán módon valamilyen mértékű benső átalakulásra készteti, így a hagyományt magában felépítő, megtestesítő, az önnevelésben példát mutató személy hatása messze túlnyúlik önmaga határain. Az egyes embernek első lépésként önmagát kell átalakítania, és ezáltal lesz képes valódi hatást gyakorolni a világra. Erre a folyamatra értelemszerűen Konfuciusz maga a legjobb példa.[4]
Konfuciusz olyankor beszélt „szent ember”-ről (seng-zsen (shengren) 聖人), ha egy nemes ember (csün-ce (junzi)) abba a helyzetbe kerül, hogy nagyobb tömegek számára képes segítséget nyújtani a tökéletesedés folyamatában, ezért ebbe a kategóriába Konfuciusz lényegében a mitikus uralkodókat (Jao (Yao), Sun (Shun)) sorolta (Beszélgetések és mondások: VI.28, VII.25). Habár az utókor Konfuciuszt megtisztelte a „Legnagyobb Bölcs” (cse-seng (zhisheng) 至聖) titulussal, ő saját magát soha nem nevezte szentnek, sőt még emberségesnek sem.[5]
Egyéb filozófiai irányzatokban
A nemes ember (csün-ce (junzi)) jelentése Mo-ce (Mozi)nél: olyan tudással bíró vezető, aki a megfelelő belátást gyakorlati cselekvésre fordítja.
Hivatkozások
Megjegyzések
- ↑ Beszélgetések és mondások IV. 16.; Tőkei Ferenc fordítása.
- ↑ Beszélgetések és mondások XVI. 8.; Tőkei Ferenc fordítása.
Források
- ↑ Kósa 2013 47., 48. o.
- ↑ Tőkei 1984 89. o.
- ↑ Tőkei 1984 141. o.
- ↑ Kósa 2013 46-55. o.
- ↑ Kósa 2013 47., 49. o.
Irodalom
- ↑ Tőkei Ferenc 1986a: Kínai filozófia. Ókor. 1. kötet. Válogatta, fordította, a bevezetést és a jegyzeteket írta: Tőkei Ferenc. Akadémia Kiadó. Budapest, 1986. (Harmadik, változatlan kiadás) ISBN 963 05 4294 3
- ↑ Kósa 2013: Kósa Gábor: „Konfuciusz és a Lunyu”. In Kósa Gábor - Várnai András (szerk.): Bölcselők az ókori Kínában. Magyar Kína-kutatásért Alapítvány, Budapest 2013. pp. 38-64. ISBN 978-963-284-374-2
Külső hivatkozások
Kína-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap