Csernobili atomerőmű
Csernobili atomerőmű | |
![]() | |
Ország | ![]() |
Építési adatok | |
Építés éve | 1972. augusztus 15. |
Megnyitás | 1977. szeptember 26. |
Típus | atomerőmű |
Alapadatok | |
Kimenő teljesítmény | 3515 MW |
Elhelyezkedése | |
![]() ![]() Csernobili atomerőmű Pozíció Ukrajna térképén | |
![]() | |
![]() | |
A(z) weboldala | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Csernobili atomerőmű témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/Chernobyl_npp.jpg/320px-Chernobyl_npp.jpg)
![]() | Ez a szócikk vagy szakasz lektorálásra, tartalmi javításokra szorul. A felmerült kifogásokat a szócikk vitalapja részletezi (vagy extrém esetben a szócikk szövegében elhelyezett, kikommentelt szövegrészek). Ha nincs indoklás a vitalapon (vagy szerkesztési módban a szövegközben), bátran távolítsd el a sablont! Csak akkor tedd a lap tetejére ezt a sablont, ha az egész cikk megszövegezése hibás. Ha nem, az adott szakaszba tedd, így segítve a lektorok munkáját! |
A csernobili atomerőmű (teljes eredeti nevén: Csernobili Vlagyimir Iljics Lenin Atomerőmű, oroszul: Чернобыльская атомная электростанция имени Владимира Ильича Ленина, rövidítve: ЧАЭС, ukránul: Чорнобильська атомна електростанція імені В. І. Леніна, rövidítve: ЧАЕС) az egykori Szovjetunió, ma Ukrajna területén található az ukrán–fehérorosz határ közelében, Kijevtől kb. 134 kilométernyire észak-északnyugatra helyezkedik el, Kopacsi falu és Pripjaty város között, a Pripjaty folyó vizével táplált mesterséges tó félszigetein fekszik. Az erőmű építése 1970-ben kezdődött, és 1978-tól termelt áramot a 2000 decemberében történt leállításáig. Négy erőművi blokkja épült meg, blokkonként egy-egy RBMK–1000 típusú reaktorral, egyenként 1 GW villamos teljesítménnyel.
Az erőmű az 1986. április 26-án bekövetkezett baleset kapcsán vált világszerte ismertté, mely során megrongálódott a reaktor, a reaktorcsarnok, illetve a turbinacsarnok, valamint a reaktor üzemanyag tartalmának mintegy - becslések szerint - 3,5~5%-a kijutott a természetbe.[1][2]
Érdekesség, hogy a katasztrófa előtt az oroszok a nem hivatalos területen is csak Lenin Erőműként hivatkoztak rá. A katasztrófát követően már csakis kizárólag csernobili erőműként szerepelt még a hivatalos orosz nyelvű dokumentumokban, médiában és másutt. A Szovjetunió kommunista pártja el akarta kerülni, hogy Lenin nevét összefüggésbe hozzák bárhol is az atomerőmű katasztrófájával.
Az erőmű felépítése
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/ChernobylMIR.jpg/250px-ChernobylMIR.jpg)
Teljes működő kiépítettsége idején az erőmű négy, egyenként 1 GW villamos teljesítményt leadó erőművi blokkból állt, erőművi blokkonként egy-egy 3,2 GW hőteljesítményű RBMK–1000 típusú reaktorral rendelkezett; valamint két újabb blokk (az 5. és 6.) állt építés alatt a 4.blokk balesete idején. Az 1–4. blokk kelet-nyugati tájolású hossztengelyben épített épületegyüttesben helyezkedik el. A szigorúan zárt üzemrész teljes hosszán végighaladó összekötő épület déli oldalán helyezkedik el a közös turbinacsarnok, északi oldalán pedig a reaktorok épületei állnak. A közös turbinacsarnokban helyezkednek el a reaktorok gőzköreihez csatlakozó turbinák, melyek egyenként egy-egy 500 MW-os generátor hajtására szolgálnak. Minden reaktornak két gőzköre van, és minden gőzkörhöz egy-egy turbina és generátor tartozik. Az 5–6. blokk felépítése a 3–4. blokkéval egyezett volna meg, épületegyüttesét viszont attól távolabb, az erőmű központi területétől dél-keleti irányban elhelyezkedő mesterséges félszigeten épült. Ezek közül az 5. reaktor máig félkészen áll a befejezetlen épületben.
Az erőmű reaktorai forralóvizes (BWR) jellegű, grafitmoderátoros, csatornarendszerű reaktorok, melyek közül az 1. és 2. reaktor első generációs RBMK–1000, míg a 3. és 4. reaktor második generációs RBMK–1000 volt. A félbemaradt 5. és 6. blokkba szintén második generációs RBMK–1000 reaktorokat szántak. A két generáció között jelentős különbségek nincsenek, tulajdonképpen az 1960-as években kifejlesztett kísérleti RBMK reaktor ipari méretűre növelt változata.[3] Az első generációs reaktorokban 1693 csatornát alakítottak ki a hasadóanyag számára, és 179 csatorna állt rendelkezésre a szabályzó rudak, valamint a biztonsági rudak számára. A második generációs reaktorok annyiban különböztek az elődeiktől, hogy itt csak 1661 csatornát alakítottak ki a hasadóanyag számára, és 211 csatorna állt rendelkezésre a szabályzó-, valamint a biztonsági (АЗ) rudak számára.[4]
A reaktor zónájának átmérője 11,8 m, magassága pedig 7 m,[5] és teljes üzem során 192 t üzemanyagot tartalmazott.[6]
Az RBMK-1000 típusú reaktor jellemzői[4] | |
---|---|
Hőteljesítmény | 3200 MW |
Elektromos teljesítmény (bruttó) | 1000 MW |
Üzemanyag dúsítási szint | 2 % |
Urán mennyisége egy üzemanyag kazettában | 114,7 kg |
Üzemanyag kötegek száma egy kazettában | 2 |
Üzemanyag rudak száma egy kötegben | 18 |
Urán pasztillák átmérője | 13,6 mm |
Egy csatorna maximálisan megengedett teljesítménye | 3250 kW |
Reaktorblokk[7][8] | Reaktortípus | Nettó teljesítmény | Beépített teljesítmény | Létesítés kezdete | Hálózati szinkronizálás | Üzem kezdete | Leállítás dátuma |
---|---|---|---|---|---|---|---|
Csernobil–1 | RBMK–1000 | 725 MW | 800 MW | 1970. márc. 1. | 1977. szept. 26. | 1978. máj. 27. | 1996. nov. 30. |
Csernobil–2 | RBMK–1000 | 925 MW | 1000 MW | 1973. febr. 1. | 1978. dec. 21. | 1979. máj. 28. | 1991. okt. 11. |
Csernobil–3 | RBMK–1000 | 925 MW | 1000 MW | 1976. márc. 1. | 1981. dec. 3. | 1982. jún. 8. | 2000. dec. 15. |
Csernobil–4 | RBMK–1000 | 925 MW | 1000 MW | 1979. ápr. 1. | 1983. dec. 22. | 1984. márc. 26. | 1986. ápr. 26.[9] |
Csernobil–5[10] | RBMK–1000 | 950 MW | 1000 MW | 1981. dec. 1. | - | - | A kivitelezés 1988-ban leállítva |
Csernobil–6[11] | RBMK–1000 | 950 MW | 1000 MW | 1983. dec. 1. | - | - | A kivitelezés 1988-ban leállítva |
Az erőmű története
Előzmények
A helyszín kiválasztása
A Szovjetunió minisztertanácsának 1966. június 29-i határozata alapján 1977-ig 11,9 GW erőművi kapacitást kellett a köztársaság területén létesíteni, melyből 8 GW RBMK-rendszerű reaktorokkal épített atomerőművekkel volt termelendő. A déli integrált villamos főelosztó-hálózat legnagyobb energiaigényű területén (a központi övezetben) egy atomerőmű építésével a kritikus energiaigényt fedezhetőnek tartották. A döntést megelőző előkészítő munka során tizenhat lehetséges helyszínt mértek fel a kijevi, a vinnyicai és a zsitomiri területen. Az USZSZK (Ukrán Szovjet Szocialista Köztársaság) állami tervbizottsága a felmérések eredménye alapján a kijevi terület Kopacsi falujához közeli helyszínt javasolta az új létesítmény helyéül. A megfelelő kiterjedésű építési telek biztosítása érdekében Nagorci[12] és Podlesznij[13] falvakat lerombolták. Az új erőmű a tervekben a „csernobili erőmű” nevet kapta.
A reaktortípus kiválasztása
Az erőmű első létesítési fázisára (2 GWe) három tanulmányterv készült, rendre RBMK–1000 (BWR), RK–1000 (könnyű-víz hűtésű, grafitmoderátoros reaktor) és VVER–1000 nyomottvizes (PWR) reaktorokkal. A szállítás és az építés költségei és lehetőségei miatt a Teploelektroprojekt által készített tanulmánytervek közül a Szovjetunió Energiaügyi és Nehézipari Minisztériumainak 1969. június 19-i közös határozata az RBMK–1000 reaktorokkal megépítendő erőmű tervét választotta ki, ezt a Szovjetunió minisztertanácsa is jóváhagyta. A kurszki és a leningrádi atomerőmű után a csernobili lett a Szovjetunió harmadik RBMK–1000 reaktorokkal működő atomerőműve.
Üzemi kronológia
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Chaes_cz_1.jpg/300px-Chaes_cz_1.jpg)
- 1969. május 28. Az SZKP KB és a Szovjetunió minisztertanácsa jóváhagyta az erőmű, mint elsőrendű fontosságú beruházás építésének költségvetését.
- 1969. december 17. A Szovjetunió Energetikai és Villamosítási Minisztériumának rendelete alapján megalakult a Csernobili Atomerőmű igazgatósága.
- 1970. május Az I. blokk mélyépítési munkálatai elkezdődtek.
- 1971. július A csernobili 110 kV-os távvezeték építése elkészült.
- 1972. augusztus 15. Az I. blokk építkezésén az első köbméter betont bedolgozták.
- 1973. január 30. A Szovjetunió Energetikai Minisztériumának döntése: „A csernobili atomerőművet 1975-ben üzembe helyezik”.
- 1975. április 30. Az UKP első titkára a szovjet minisztertanácshoz fordult segítségért, hogy a kitűzött határidő betartásához szükséges erőforrásokat biztosítsa.
- 1975. május 16. Az erőmű igazgatóságának határozata alapján megkezdődött az üzembe helyezés előkészítése. A határidő tartása érdekében három műszakos munkarendet vezettek be.
- 1975. október Megérkeztek az első fűtőelemek a frissfűtőelem-tárolóba.
A Szovjetunió Kommunista Pártja Központi Bizottsága részére.
Jelentés a Csernobili Atomerőmű építésénél tapasztalt szabálysértésekről.
TITKOS!
A beérkezett operatív adatok szerint a Csernobili atomerőmű építkezésének egyes részlegeinél előfordulnak a tervektől való eltérések, amelyek üzemzavarhoz és szerencsétlenséghez vezethetnek.
A gépterem oszlopai a kitűzési tengelyektől 100 mm-ig terjedő eltéréssel lettek felállítva, egyes oszlopok között pedig hiányzik a vízszintes összekapcsolás.
A falpaneleket 150 mm-es elhajlással rakták le. A terem födémét az előírásoktól eltérően építették ki. A gépteremben lévő emelődaruk mozgáspályáin 100 mm-ig terjedő eltérés van, helyenként 8 fokos szögben lejtenek.
A különlegesen nehéz beton öntése közben a munkát több alkalommal megszakították, a betonozás minősége alacsony. A munkálatok során hőszigetelésre nem került sor, ez a talajvíznek az épületbe való behatolásához, környezetszennyezéshez vezethet.
Kijev, 1979. január 17.
Aláírás: a KGB eseti vizsgálóbizottságának elnöke, Jurij Andropov
- 1976. május 15. Megkezdődött az erőmű környékének folyamatos sugárbiztonsági ellenőrzése.
- 1976. október A hűtőtó feltöltése megkezdődött.
- 1977. május eleje Az erőmű személyzete megkezdte az üzembe helyezés előkészítését.
- 1977. június 8. A fűtőelemek munkába vételéhez kijelölték a belső szigorított biztonsági övezetet (ЗСР).
- 1977. augusztus 1. Betöltötték az első fűtőelemköteget.
- 1977. augusztus 14. Az I. reaktor teljes fűtőelemtöltetének berakása után a fizikai üzembe helyezési eljárás megkezdődött.
- 1977. szeptember 18. Az I. reaktor instabil, megkezdték a teljesítmény növelését.
- 1977. szeptember 26. A II. turbógenerátort (ТГ-2) rákapcsolták a hálózatra.
- 1977. november 2. Az I. turbógenerátort (ТГ-1) rákapcsolták a hálózatra, a hivatalos üzembe helyezési eljárást lezárták.
- 1978. május 24. Az I. blokk elérte a tervezett 1 GW villamos teljesítményt.
- 1978. november 16. Megkezdődött a II. blokk fizikai üzembe helyezése.
- 1978. december 19. A II. reaktor instabil, megkezdték a teljesítmény növelését.
- 1978. december 21. A III. turbógenerátort (ТГ-3) rákapcsolták a hálózatra.
- 1979. január 10. A IV. turbógenerátor biztosította az erőmű önfogyasztását. A II. blokk üzembe helyezése megtörtént.
- 1979. április 22. Az erőmű által termelt villamos energia elérte a tízmillió MWh-t.
- 1979. május 28. A II. blokk elérte a tervezett 1 GW névleges villamos teljesítményt.
- 1979. október 5. Az első építési fázis (I. és II. blokk) elérte a 2 GW névleges villamos teljesítményt.
- 1980. október 21. Az első 750 kV-os távvezetéket feszültség alá helyezték.
- 1981. december 3. A III. blokkot üzembe helyezték.
- 1982. szeptember 9. Az első jelentősebb üzemzavar az erőműben: eltört az I. reaktor egyik technológiai csatornája, a szellőzőrendszeren keresztül szennyeződés került a levegőbe.[15] A javítás az I. blokk üzemében komoly termeléskiesést okozott, a javítószemélyzetet jelentős (bár az akkor hatályos normákon belüli) sugárterhelés érte. Az I. blokk technológiai rendszerét, illetve a reaktorépület egy részét sugármentesíteni kellett.
- 1982. március 8. Az erőmű által termelt villamos energia elérte az ötvenmillió MWh-t.
- 1982. június 9. A III. blokk elérte a névleges 1 GW villamos teljesítményt.
- 1983. november 25. Az első fűtőelemet berakták a IV. reaktorba.
- 1983. december 21. A VII. turbógenerátort (ТГ-7) a hálózatra kapcsolták.
- 1983. december 30. A VIII. turbógenerátort (ТГ-8) a hálózatra kapcsolták.
- 1984. március 28. A IV. blokk elérte a névleges 1 GW villamos teljesítményt.
- 1984. augusztus 21. Az erőmű által termelt villamos energia elérte a százmillió MWh-t.
A baleset
![]() | Bővebben: Csernobili atomerőmű-baleset |
A baleset okai
A baleset oka egy hiányosan megtervezett és felelőtlenül végrehajtott üzemviteli kísérlet volt. A kísérlet célja a reaktor hűtőrendszerének – a „legnagyobb tervezett hiba” üzemállapotában való – folyamatos üzemét biztosító szükségmegoldás gyakorlati megvalósíthatóságának igazolása volt.
A reaktor tervezésénél a „legnagyobb tervezett hiba” állapotát két súlyos, de alacsony valószínűségű meghibásodás (a hűtőkör hidegágában egy NÁ 900-as cső törése, illetve a fő keringetőszivattyúk és az aktívzóna-üzemzavari hűtőrendszer (ZÜHR, САОР) villamos tápellátásának megszűnése) egyidejű fellépéseként határozták meg.
A reaktor bármilyen okból történő leállításának alapszabálya az, hogy az aktív zóna hűtését folyamatosan biztosítani kell, mert – bár a láncreakció leállt – a fűtőanyagban az üzem során keletkezett hasadványok bomlása miatt a leállítás után a névleges hőteljesítmény kb. 7%-át elérő maradvány (remanens) hő keletkezik. A fő keringetőszivattyúk üzemszerű villamos táplálásának üzemzavari körülmények közötti pótlására dízelmotor-meghajtású aggregátok szolgáltak. A dízelaggregátos szükségáramforrás indításához, illetve az aggregátok megfelelő teljesítményre történő felfuttatásához körülbelül – az üzemi villamos táphálózat kiesését követően – harminc–hatvan másodpercre van szükség. A reaktor hűtését ezalatt csak a korlátozott kapacitású passzívzóna-üzemzavari hűtőrendszer látta el.
A reaktor tervezője már 1976-ban javasolta, hogy ebben a kritikus időszakban a főkeringető-szivattyúk villamos táplálását – a turbógenerátorok forgórészében felhalmozott kinetikai energiát felhasználva – a főgenerátorokról oldják meg. A megoldást elfogadták, és ezt a lehetőséget a később épülő RBMK-reaktorok tervezésénél figyelembe vették. Noha ennek a szükségmegoldásnak kísérleti ellenőrzése minden később épült RBMK-reaktornál az üzembe helyezési eljárás része volt; ezt a szükségtáplálási lehetőséget – a csernobili atomerőmű kivételével – egyetlen másik erőműnél sem próbálták ki a gyakorlatban.
Az első ilyen kísérletet a csernobili III. blokk üzembe helyezése során végezték el 1982-ben, de a kísérlet akkor sikertelenül végződött. A sikertelen üzemi próba során kiderült, hogy a főgenerátorok gerjesztésszabályozását a kényszerüzemben az eredeti tervekhez képest módosítani kell, hogy a gőzutánpótlás hiányában lassuló gépcsoport fordulatszám-csökkenésének hatását ellensúlyozni lehessen. Az 1982–1984 évek vizsgálati programja szerint reaktorfelenként egy-egy főkeringető-szivattyú táplálását biztosították volna a kifuttatott turbógenerátorról, az 1985-ös és az 1986. áprilisi kísérleti tervben reaktorfelenként két-két szivattyú kényszertáplálásának vizsgálata szerepelt. A kísérlet során a zónaüzemzavari hűtőrendszer működését nem vették figyelembe, ezért azt a kísérlet során kézi elzárószelepekkel kiiktatták.
A kísérletet a reaktor csökkentett hőteljesítményű (700–1000 MWt) üzeme mellett kívánták elvégezni, de az előkészítés során az ebből adódó reaktorfizikai sajátosságokat figyelmen kívül hagyták; a vizsgálati terv pusztán csak a turbinaüzemi és villamos vezérlési kérdésekre koncentrálva született meg. A kísérleti tervet a II. kiépítés helyettes főmérnöke (Anatolij Gyatlov) a turbina gyártójával (Dontyehenergo)[forrás?] történő együttműködésben készítette el, a tervet az erőmű főmérnöke (Nyikolaj Fomin(wd)) hagyta jóvá. A kísérlet időpontját a IV. reaktor tervszerű karbantartás miatti leállításának időpontjára, 1986. április 25-én délutánra tűzték ki.
A baleset lefolyásának kronológiája[16]
Előzmények - 1986. április 25., péntek
- 01:06 Csökkenteni kezdték a reaktor teljesítményét.
- 14:00 Kikapcsolták a zónaüzemzavari hűtőrendszert.
- 14:00 Az erőművet a teherelosztó további teljesítménycsökkentés elhalasztására utasította. A blokk teljesítményét 50%-ra állították, a két gőzturbina-generátor egység egyikét leállították (ТГ-8). A csökkentett teljesítmény következtében a reaktorban reaktormérgek (erős neutronelnyelő anyagok, például Xenon-135) kezdtek felhalmozódni. A reaktor manőverezőképessége csökkent.
- 23:10 A teherelosztó megadta az engedélyt a leállásra, a teljesítményt az operátorok csökkenteni kezdték.
- 24:00 Műszakváltás. A vezénylőbe érkezett új operátorok nem készültek fel a kísérletre.
Felkészülés a kísérletre - 1986. április 26., szombat
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/01/RBMK_reactor_schematic_hu.svg/300px-RBMK_reactor_schematic_hu.svg.png)
- 00:05 A reaktor teljesítménye 24%-ra csökkent. Ezen teljesítmény alatt a pozitív üregtényező miatt a visszacsatolás pozitív, így a reaktor öngerjesztő.
- 00:30 A reaktor teljesítménye a névleges érték 1%-ára esett. Vagy az operátor nem nyomta meg az automatikus teljesítménytartás gombot, vagy pedig műszerhiba miatt csökkent le a teljesítmény. Ugyanaz a pozitív üregtényező okozta a gyors teljesítményzuhanást, mint a későbbi robbanást. A reaktor instabil.
- 00:32 Az operátor szabályozórudakat húzott ki a zónából a teljesítménycsökkenés ellensúlyozására. A teljesítményt megpróbálták a kísérlethez szükséges szintre emelni. A zónában az engedélyezettnél kevesebb szabályozórúd maradt.
- 01:00 A reaktor teljesítménye 7%-on stabilizálódott.
- 01:03 A 6 működő főkeringető-szivattyú mellé további kettőt kapcsoltak be. A vízszint a gőzdobban csökkenni kezdett.
- 01:15 A „gőzdobvízszint alacsony” jelre az üzemzavari védelmet kikapcsolták. Az üzemzavari védelem („automatikus vészleállítás”) leállítja a reaktort, ha bizonyos paraméterek (például hőmérséklet a zónában, hűtőközeg nyomása vagy a gőzdobvízszint) egy előre beállított értéket túllépnek. Ez a védelem a kiiktatása miatt a továbbiakban már nem tudta ellátni a szerepét.
- 01:22 Az operátor további szabályozórudakat húzott ki a zónából. A reaktor hűtőközegének nyomását növelni akarták.
- 01:22 A kísérlet kezdetét vette.
- 01:22 Az operátor észlelte, hogy a reaktivitás-tartalék a megengedettnek a fele.
- 01:23 A „második turbina gyorszáró zár” jelre az operátor megbénította az üzemzavari védelmet. A kísérletet annak esetleges sikertelensége esetén azonnal meg akarták ismételni, a reaktor leállítása nélkül.
- 01:23:04 Lezárták a második turbina gyorszáróit. A turbina ezáltal leválasztódott a reaktorról, így több gőz a turbinára nem jutott, csak a lendülete miatt pörgött tovább. Mivel a turbina le volt zárva, a gőz a reaktorból kijutni nem tudott. A nyomás emiatt növekedni kezdett, a zónában a gőzbuborékok egy része összeroppant.
- 01:23:10 Az automatika szabályozórudakat húzott ki a zónából. A gőztartalom csökkenése a pozitív üregtényező miatt csökkentette a teljesítményt, ezt teljesítménytartásra kapcsolt automatika próbálta ellensúlyozni.
- 01:23:35 A zónában szabályozhatatlanná vált a gőzfejlődés. Az automatika által kihúzott rudak gyorsabban növelték a teljesítményt a normálisnál a reaktor instabilitása miatt.
- 01:23:40 Az operátor megnyomta a vészleállító gombot. A biztonságvédelmi rudak tervezési hibából eredendően rövid időre kismértékben megemelték a teljesítményt a reaktor leállítása előtt. Ez a tény a baleset előtt is ismert volt, de figyelmen kívül hagyták, mivel normál üzem mellett nem okozott problémát. Azonban itt ez a kismértékű teljesítménynövekedés a reaktor instabilitása miatt a teljesítmény szabályozhatatlan növekedését vonta maga után.
- 01:23:44 A reaktor teljesítménye néhány másodperc alatt a névleges érték tízszeresére nőtt, ennek következtében hirtelen nagy mennyiségű gőz szabadult fel.
- 01:23:45 A fűtőelempálcák felhasadtak.
- 01:23:49 Az üzemanyagcsatornák (hűtőcsövek) fala felnyílt.
- 01:24 Gőzrobbanás. A reaktorban lévő összes víz pillanatok alatt elpárolgott, a gőznyomás szétvetette a reaktort és a biológiai védelmet (betonárnyékolást).
- 01:24 Gázrobbanás. A vízgőz a forró grafittal, valamint a reaktor szerkezeti anyagaival reakcióba lépve gyúlékony hidrogént és szén-monoxidot termelt. Ezek a gázok a reaktor felnyílása után a levegő oxigénjével elkeveredve berobbantak.
- 01:24 Grafittűz. A szabaddá vált grafit begyulladt és napokig égett.
A baleset következményei az erőműben
A IV. reaktorban bekövetkezett robbanások során a reaktor fedélszerkezete ("JE-egység", схема «E») – beleértve a felső biológiai pajzsot és a gőzelosztó csőrendszert – a levegőbe repült, átfordult és kb. 105°-os szögben elfordulva visszaesett a reaktortartály tetejére. A reaktor aktív zónájának felső része – beleértve a moderátor grafittégláit, a fűtőelemek egy részét, valamint az aktív zóna egyéb szerelvényeit – a reaktortartályból kirepült és szétszóródott az épület romjai között, valamint a környező állva maradt épületek tetején. A IV. reaktorcsarnok oldalfalai ledőltek, a tető részben lerepült, részben ráomlott a csarnok romjaira. A fűtőelem-utántöltő rendszer állványzata ledőlt. Az épület tartószerkezete megroppant, a belső födémek és válaszfalak ledőltek. A robbanást követően először a III., majd az I. és II. reaktort is leállították.
A mentesítés
Feladatok
A személyzet számára - a technikatörténetben addig még soha elő nem fordult - megoldandó feladatok keletkeztek a balesetet követő mentesítés során. A legfontosabb célok az alábbiak voltak:
- a robbanás következményeként keletkezett tüzek eloltása,
- a nyitott reaktormaradvány elfedése, további aktív anyagok kijutásának megakadályozása,
- a reaktorban maradt fűtőanyag kritikussá válásának megakadályozása,
- a romok és a környező épületek megtisztítása,
- védőépítmény felhúzása a romok fölé a további szennyezés kibocsátásának, valamint a csapadék bejutásának megakadályozására.
A mentesítés a Szovjetunió minisztertanácsa által delegált bizottság operatív irányítása alatt folyt. A központi szervek – azaz a SZKP Központi Bizottsága és a Szovjetunió minisztertanácsa – 1986. június 5-én hoztak döntést a csernobili atomerőmű IV. blokkja maradványainak hosszútávú védelmi koncepciójáról. Az Össz-szövetségi Erőműtechnikai Kutató- és Fejlesztőintézet tervei alapján a Nehézipari Minisztérium fővállalkozásában fogtak hozzá a köznyelv által szarkofágnak keresztelt védőlétesítmény (oroszul: объект «Укрытие», ukránul: об'єкт укриття, rövidítve: „ОУ”) építéséhez. A védőlétesítmény építésének fő fázisai:
- a IV. blokk területének megtisztítása és lebetonozása,
- védőfalazat építése az épület határain,
- a III. és IV. blokkot elválasztó falazat megerősítése, illetve új válaszfalak építése a két blokk közé,
- a falszerkezet teherviselő alapjául szolgáló lépcsős alap és falazat építése,
- a turbinacsarnok lefedése, illetve a födémszerkezet kijavítása,
- magassági teherviselő falszerkezet építése,
- a védőlétesítmény héjszerkezete tartóelemeinek elhelyezése, majd a héjalás felépítése,
- szellőzőrendszer, mérőberendezések és távközlési hálózat telepítése.
Az elkészült védőlétesítmény műszaki átvétele 1986. november 30-án történt meg.
Kronológia
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/47/A_Csernobili_atomer%C5%91m%C5%B1t_jelk%C3%A9pez%C5%91_f%C3%A1klya_a_pripjatyi_el%C3%A1gaz%C3%A1s_k%C3%B6zel%C3%A9ben.jpg/300px-A_Csernobili_atomer%C5%91m%C5%B1t_jelk%C3%A9pez%C5%91_f%C3%A1klya_a_pripjatyi_el%C3%A1gaz%C3%A1s_k%C3%B6zel%C3%A9ben.jpg)
- 1986. április 26. Baleset történt a IV. reaktorban. A Szovjetunió minisztertanácsa 830 sz. rendeletével operatív bizottságot állított fel a baleset kivizsgálására és a mentési munkálatok irányítására. A bizottság elnöke B. E. Scserbin, a szovjet minisztertanács elnökhelyettese volt.
- 1986. április 27. Pripjaty városát és az erőmű körüli tíz kilométeres övezetet teljesen kitelepítették.
- 1986. április 27. – 1986. május 10. A IV. blokk romjaira helikopterekről kb. 5000 tonna védőanyagot (homok, márvány- és dolomitzúzalék, ólomsörét, bór) szórtak a tűz, illetve az aktívanyag-kibocsátás elfojtására, valamint a reaktorban maradt fűtőanyag kritikussá válásának megakadályozására.
- 1986. május 2. Döntés született a lakosság kitelepítéséről immár az erőmű 30 kilométeres körzetéből, illetőleg a radioaktív kihullás által érintett területről is. Az I-III. blokkot átmenetileg készenléti üzemmódba helyezték – további intézkedésig.
- 1986. május 6. A IV. reaktor alatti ellennyomó-medence vizét leengedték, a fűtőelem-olvadék vízzel való érintkezését megelőzendő. A sérült reaktorból hirtelen emissziónövekedést észleltek. Megkezdődött Pripjaty és az erőmű területének részleges sugármentesítése.
- 1986. május 20. A nehézipari miniszter rendeletet hozott a csernobili atomerőmű építésvezetőségének létrehozásáról.
- 1986. május 20. – július 15. A védőlétesítmény építésének első fázisát lebonyolították: a munkaterületet megtisztították, lehetséges mértékben sugármentesítették; a védőlétesítmény előregyártható elemeit elkészítették; az építési infrastruktúrát (betonkeverő telep, betonátfejtő, utak, szociális létesítmények) létrehozták.
- 1986. június 3–28. Hőcserélőt építettek a reaktoralapzat alatt.
- 1986. július 16. – szeptember 15. A védőlétesítmény építésének második fázisát lebonyolították: a mélyépítési és alapozási munkálatok lefolytak.
- 1986. augusztus 22. A baleset következményei által érintett területről további kitelepítések megkezdését határozták el.
- 1986. szeptember 15. – november 30. A védőlétesítmény építésének harmadik fázisát is lebonyolították: a magasépítési és szerkezeti szerelési munkák lefolytak.
- 1986. november 30. A védőlétesítmény műszaki átadása megtörtént.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cd/Tschernobyl2.jpg/800px-Tschernobyl2.jpg)
Az újraindítástól a leállításig
A baleset következtében kiesett 4 GW erőművi kapacitás komoly villamosenergia-hiányt idézett elő az erőmű által ellátott övezetben. A védőlétesítmény építésével egyidejűleg a három megmaradt erőművi blokk folyamatos készültségben volt, hogy amint a lehetőségek adottak, újraindíthatóak legyenek.
- 1986. október 1. Az I. blokkot újraindították
- 1986. november 5. A II. blokkot újraindították
- 1987. december 3. A III. blokkot újraindították
Az erőmű üzemben tartásával szemben – elsősorban külföldi forrásokból – folyamatos ellenérvek merültek fel. A Szovjetunió gazdasági válsága, majd összeomlása viszont nem tette lehetővé az erőmű villamos teljesítményének kiváltását. A folyamatos üzem biztosításához az erőművi személyzet számára új várost építettek a Pripjaty folyó túlsó partján, az erőműhöz vezető vasútvonal mellett. A helyszín kiválasztásánál fő szerepet játszott, hogy a terület szennyezettsége alacsony legyen. Az új város, Szlavutics ma is az erőmű dolgozóinak lakhelye, annak ellenére, hogy az ukrán–belorusz határ két helyen is elvágja a várost az erőművel összekötő vasútvonalat.
- 1991. október 11. A II. blokk turbinacsarnokában kiütött tűz miatt a II. blokkot leállították. A reaktor teljes fűtőanyagát kirakták a pihentetőmedencékbe. A reaktor, illetve a II. erőművi blokk ezután többé már nem lett beindítva.
- 1995. december 25. Ukrajna kormánya a „hét vezető hatalommal” és az Európai Unióval kötött kölcsönös megállapodások alapján döntést hozott a csernobili atomerőmű végleges leállításáról.
- 1996. november 30. Az I. blokkot véglegesen leállították.
- 2000. december 15., 13:15 Ukrajna elnöke televízióadásban bejelentette a csernobili atomerőmű III. blokkjának leállítását. A leállításról szóló elnöki utasítást L. D. Kucsma ukrán elnök a külön kiépített televíziós vonalon keresztül közvetlenül adta ki az erőmű személyzetének.
- 2000. december 15., 13:17 Az ügyeletes reaktoroperátor 5. szintű vészleállítással (АЗ-5) megkezdte a reaktor leállítását. A csernobili atomerőművet véglegesen leállították.
Az erőmű sorsa
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/74/IAEA_02790022_%285612542985%29.jpg/300px-IAEA_02790022_%285612542985%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d5/Chernobylreactor.jpg/300px-Chernobylreactor.jpg)
A leállított erőmű továbbra is nukleáris létesítménynek minősül, jogi státusza és a rá vonatkozó biztonsági előírások megegyeznek a működő atomerőművekével. 1997. szeptember 12-től a Csernobili Atomerőmű Vállalat az Enerhoatom fennhatósága alá került,[18] majd 2001. április 25-én átszervezték a vállalatot, átnevezték Csernobili Atomerőmű Állami Speciális Vállalat névre[19] és 2005. július 15-én a Rendkívüli Helyzetek Minisztériuma (2014 áprilisától Állami Katasztrófavédelmi Szolgálat) fennhatósága alá helyezték. A vállalat elsődleges feladata az erőmű állagvédelme, biztonsági és műszaki felügyelete, továbbá a leszerelési munkálatok előkészítése és végrehajtása. A szigorított biztonsági övezetben is a működő erőművekre vonatkozó biztonsági szabályok érvényesek, tekintettel arra, hogy a fűtőanyag még mindig a biztonsági övezet területén található.
Az I. blokk
Az egyes blokk 1996. november 30-i leállítása után 1998. december 15-én fogadták el a blokk üzemen kívül helyezésének és leszerelésének terveit. A reaktor pillanatnyilag kiégettfűtőelem-tárolóként üzemel, az aktív zóna berendezései közül a jelenlegi üzemhez szükséges biztonságvédelmi elemek működőképesek és üzemelnek; felügyeletüket csökkentett létszámú szakszemélyzet látja el folyamatos munkarendben. A reaktor aktív zónájában tárolt fűtőelemek remanens hőjének elvezetését a reaktor technológiai vízköre biztosítja, a szükséges mértékben csökkentett teljesítményű segédszivattyúk üzemeltetésével. További kiégett fűtőelemeket tárolnak a reaktor melletti pihentetőmedencékben. Az üzemanyag-utántöltő és -átrakó berendezés továbbra is teljesen üzemképes. A technológiai vízkör feleslegessé vált elemeit leszerelték, a turbinacsarnoki gépezettel együtt. A turbinacsarnokban már csak a nagygépek (gőzelosztó, turbinák, generátorok, főgerjesztő gépek) állnak a helyükön.
A II. blokk
A blokk az 1991. évi tűzeset után nem lett újraindítva. Végleges leszerelésének programját 2000. december 27-én fogadták el. A reaktort a tűz után teljesen kirakták. A leszerelési programmal összhangban a reaktor teljes szabályozó- és biztonságvédelmi rendszerét, a technológiai, segédüzemi és vészhelyzeti hűtőrendszerét leszerelték. A reaktor melletti pihentetőmedencékben továbbra is kiégett fűtőelemeket tárolnak, ezért az átrakó berendezés üzemképes. A turbinacsarnoki berendezések állapota az I. blokkéval megegyező.
A III. blokk
A 2000. évi leállítás után a III. blokk leszerelése is tervszerűen folyik. A III. blokk állapota és funkciói megegyeznek az I. blokknál írottakkal.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/83/Csae-5-6.jpg/800px-Csae-5-6.jpg)
Az új szarkofág
![]() | Ez a lap vagy szakasz tartalmában elavult, korszerűtlen, frissítésre szorul. Frissítsd időszerű tartalommal, munkád végeztével pedig távolítsd el ezt a sablont! | ![]() |
2007. szeptember 17-én hivatalosan is bejelentették, hogy az 1986-ban felépített, azóta meglehetősen leromlott állagú régi szarkofág helyére új, acélból készült védőlétesítmény épült. A beruházás öt év alatt valósult meg, és 505 millió dollárba került. Az új védőlétesítmény közvetlenül a régi szarkofág mellett épült fel és 2016-ban síneken tolták fölé. Az építmény oldalnézetből félkörív alakú, szélessége 257 m, magassága 105 m, hosszúsága pedig 150 métert tesz ki, súlyát mintegy 20 ezer tonnára becsülik. A létesítmény tervezett élettartama legalább 100 év.[20] (Az új szarkofág építésével egy időben lebontották a négyes blokk kéményét.)
Jegyzetek
- ↑ Chernobyl Accident 1986 (angol nyelven). World Nuclear Association, 2019. 06. (Hozzáférés: 2019. július 20.)
- ↑ Dr. Szatmáry Zoltán, Dr. Aszódi Attila. Következmények - A szétszórodott rádióaktív szennyeződés, Csernobil – Tények, okok, hiedelmek (puhatáblás) (magyar nyelven), Budapest: Typotex, 103. o. (2005). ISBN 9639548685
- ↑ On Reasons and Circumstances of the Accident in the 4 Unit of the Chernobyl NPP on April 26, 1986 (orosz nyelven). The State Committee for Atomic Safety Survey of the USSR (1991)
- ↑ a b V. Malko, Mikhail: The Chernobyl Reactor: Design Features and Reasons for Accident (angol nyelven). Joint Institute of Power and Nuclear Research, National Academy of Sciences of Belarus. (Hozzáférés: 2019. július 20.)
- ↑ Safety Reports - Safety Series No. 75-INSAG-7 – The Chernobyl Accsident: Updating of INSAG-1 (angol nyelven). Bécs: Internaational Atomic Energy Agency, 6. o. (1992). Hozzáférés ideje: 2019. július 24.
- ↑ Dollezhal, N.A., Emeljanov, I.Ya.. The Channel Nuclear Power Reactor (orosz nyelven). Moszkva: Atomizdat (1980)
- ↑ Reaktor adatbázis az IAEA jóvoltából: „Ukraine: Nuclear Power Reactors” Archiválva 2011. október 17-i dátummal a Wayback Machine-ben (angolul)
- ↑ Nuclear Power Reactors in the World (angol nyelven) pp. 51. International Atomic Energy Agency, 2019. [2019. július 20-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2019. július 20.)
- ↑ A baleset során megsemmisült
- ↑ A csernobili atomerőmű ötös blokkjának adatai az IAEA adatbázisában (angolul)
- ↑ A csernobili atomerőmű hatos blokkjának adatai az IAEA adatbázisában (angolul)
- ↑ Térkép + kommentár. [2008. november 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. november 2.)
- ↑ Tervrajz. [2011. július 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. november 1.)
- ↑ Jelentés a Csernobili Atomerőmű építésénél tapasztalt szabálysértésekről. [2008. szeptember 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. szeptember 20.)
- ↑ Nigriny Szabolcs: Kiszivárgott atomtitkok Archiválva 2009. május 1-i dátummal a Wayback Machine-ben Kárpáti Igaz Szó, 2006. április 29.
- ↑ A baleset lefolyása Archiválva 2008. április 20-i dátummal a Wayback Machine-ben 20 éve történt a Csernobili Atomerőmű balesete - reak.bme.hu/csernobil
- ↑ Régebben egy atomot jelképező alkotás és a Komszomol védnökség közreműködését jelző felirat is szerepelt a CSAE név mellett, ami ezen a fotón Archiválva 2008. december 2-i dátummal a Wayback Machine-ben is látható, ám ezeket később leszerelték. A fáklya a radioaktív kihullás által legjobban szennyezett részen található, a pripjatyi elágazástól körülbelül 100 méterre, a Vörös-erdő közvetlen közelében.
- ↑ Ukrajna energetikai miniszterének 2.2 számú, 1997. szeptember 22-i rendelete.
- ↑ Az Ukrán Miniszteri Kabinet (KMU) 2001. április 25-i 399. számú határozata.
- ↑ Новый саркофаг для Чернобыльской АЭС построят французы за 505 миллионов евро Newsru.com, 17 сентября 2007 г., 14:55
Források
- A Csernobili atomerőmű hivatalos honlapja
- Reaktorbalesetek - Csernobil
- Pripjaty város, a Csernobili Atomerőmű és a csernobili „kisajátított és feltétel nélkül kitelepített övezet” portálja
- Дятлов, А. С.: Чернобыль. Как это было
- Dr. Szatmáry Zoltán és Dr. Aszódi Attila. Csernobil – tények, okok, hiedelmek. Typotex Kiadó (2005). ISBN 9639548685
- Чернобыльская атомная электростанция 1977-2007; ГСП ЧАЭС, Славутич, 2007.
- Димитриев. В. М.: Причины Чернобыльской аварии известны
- INSAG-7 The Chernobyl Accident: Updating of INSAG-1 A report by the International Nuclear Safety Advisory Group; IAEA, Vienna, 1992. ISBN 92-0-104692-8
További információk
- Az erőmű tervrajza 1971-ből Archiválva 2011. július 27-i dátummal a Wayback Machine-ben
- Ritka fénykép az erőműről a baleset előtti időszakból, melyen a 3-as és 4-es blokk is látható
- Az erőmű és Pripjaty bemutatása a Soviet Life c. folyóiratban 1986 februárjában
- Videoösszeállítás az erőmű utolsó, működő blokkjának leállításáról, 2000. december 15., 13 óra 17 perc. YouTube
- A Paksi Atomerőmű bemutatása, Az atomenergia kultúrtörténete
- What shall we do with a smashed reactor? New Scientist magazine, 27 April 1991
- Chernobyl exclusion zone
- Aszódi a csernobili neutronszám-emelkedésről: nem jó, de nem is tragikus (Telex.hu, 2021. május 13.)