Florence Welch
Florence Welch | |
![]() | |
Életrajzi adatok | |
Születési név | Florence Leontine Mary Welch |
Született | 1986. augusztus 28. (37 éves) Camberwell, London, England |
Szülei | Evelyn Welch |
Iskolái |
|
Pályafutás | |
Műfajok | Indie rock, barokk pop, art rock, indie pop, Soul |
Aktív évek | 2007-jelen |
Híres dal | Shake It Out, Dog Days Are Over |
Együttes | Florence and the Machine |
Hangszer | ének, zongora, dob, hárfa, gitár |
Hang | alt |
Tevékenység | Zenész, énekes, zeneszerző |
Kiadók | Island |
Florence Welch weboldala | |
Együttesének weboldala | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Florence Welch témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Florence Leontine Mary Welch[1] (1986. augusztus 28.–)[2][3][4] angol zenész, énekes és zeneszerző, aki a Florence and the Machine nevű angol indierock-zenekar énekeseként vált híressé. A zenekar bemutatkozó albuma, a Lungs, 2009-ben jelent meg. 2010. január 17-én a lemez első helyre került az Egyesült Királyság lemezlistáján, miután 28 egymást követő héten is szerepelt rajta. A zenekar második albuma, a Ceremonials, 2011 októberében jelent meg, és az első helyen debütált az Egyesült Királyságban, míg az Egyesült Államokban a 6. helyen.
Gyermekkora és korai karrierje
Camberwellben született a szatíraíró Craig Brown[5] unokahúgaként, és a The Daily Telegraph egykori szerkesztő helyettesének, illetve a Daily Mail karcolatírójának, Colin Welchnek unokájaként.[6] Édesanyja Evelyn Welch, amerikai professzor, akinek a reneszánsz művészet a fő tárgya, és a londoni King's College Művészet és Tudományok karának aligazgatója.[7] Édesapja Nick Welch, egy hirdetési cég igazgatója.[5] A brit apától eredeztethető a rock and roll szeretete a családban: húszas éveiben London nyugati végében élt, ahol gyakran eljárt a Heathcote Williams által szervezett Squatters’ Ballra, ahol a The 101ers rendszeresen fellépett.[8] Apja hatására Florence is inkább Ramones-t hallgatott, mint Green Day-t.[8] Evelyn ugyanakkora hatással volt rá, de ő teljesen másképpen. Tinédzser korában egyszer ellátogatott édesanyja egyik órájára, ami mély benyomást gyakorolt rá. „Arra törekszem, hogy valami hasonlót hozzak össze, csak zenében. Remélem, hogy a zenéimben feltűnő nagy témák – szex, halál, szerelem, erőszak – még mindig az emberiség történelméhez fognak tartozni 200 év múlva” – magyarázta.[8]
Florence a Thomas's London Day Schoolban tanult, majd az Alleyn's Schoolban, Délkelet-Londonban, ahol jó tanuló volt.[1] Welch gyakran került bajba az iskolában rögtönzött éneklései miatt.[1] Welchet diszlexiával és dyspraxiával diagnosztizálták.[9] Később híressé válásának hatására meg kellett küzdenie a depresszióval is.[10] Florence a Camberwell College of Arts főiskolán tanult, mielőtt még abbahagyta a tanulást, hogy zenei pályafutására koncentrálhasson.[1] Tízéves korában Welch tanúja volt nagyapja és anyai nagyanyja (aki szintén művészettörténész volt) egészségének leromlásának; nagyanyja öngyilkos lett, amikor Florence 14 éves volt.[1] Nagyszülei halála után Florence elragadtatása erősödött a terror és végzet iránt. Amikor Welch 13 éves volt, ő és az anyja átköltözött a szomszédhoz, akinek három tizenéves gyereke volt. Welch a következőt nyilatkozta erről: „Briliánsan kijöttünk egymással, de valójában egy rémálom volt. Általában a szobámban maradtam, és táncoltam.”[11]
Zenei pályafutása
Korai évek
Welch állítása szerint „A Florence and the Machine úgy indult, mint egy személyes vicc, ami kicsúszott a kezünkből. Zenéket írtunk a barátommal, akit Isabella Machine-nek neveztem, számára pedig Florence Robot voltam. Még akkor sem volt nevünk, amikor már csak fél óra volt hátra az első fellépésünkig, szóval azt mondtam: »Oké, akkor mi leszünk Florence Robot/Isa Machine«. Ekkor még nem tudtam, hogy a név hosszúsága később az őrületbe fog kergetni.”[1][12] 2006-ban Welch kis londoni helyeken lépett fel Summersszel Florence Robot/Isa Machine néven, és lassan felkeltették az emberek figyelmét.
2007-ben Welch egy Ashok nevű zenekarral készített felvételeket, és meg is jelent egy albumuk Plans címmel a Filthy Lucre/About Records kiadónál. Ez az album tartalmazta a későbbi sikerszámot a „Kiss with a Fist”-et, aminek ekkor még „Happy Slap” volt a címe.[13] Aláírt egy szerződést az Ashokkal, de úgy érezte, hogy ez nem a megfelelő együttes számára, így felmondta a megállapodást.[1] A Florence and the Machine-t Mairead Nash kezdte menedzselni (a Queens of Noize nevű DJ-duó tagja), aki úgy döntött, hogy felkarolja Florence-et, amikor találkozott egy klub vécéjében a részeg énekesnővel,[1][9] aki épp Etta James 1962-es dalát, a „Something's Got a Hold on Me”-t énekelte.[5]
2008–jelen: Florence and the Machine
A Florence and the Machine bemutatkozó albuma, a Lungs, 2009. július 6-án jelent meg az Egyesült Királyságban. Az album hivatalosan egy fellépés keretében jelent meg a Rivoli Ballroomban, Délkelet-Londonban. Az album első lett az Egyesült Királyságban és második Írországban. 2009. augusztus 6-ig több mint 100 000 lemezt adtak el csak az Egyesült Királyságban, és augusztus 10-ig már öt hete volt második az eladási listákon.[14][15] Miután 2009. július 25-én letölthetővé tették az Egyesült Államokban, az album a 17. helyre került a Billboard „Heatseekers Albums” listáján,[16] és végül az első helyet is elérte.[17] Az album fizikailag október 20-án jelent meg az Egyesült Államokban, az Universal Republic kiadásában.[18] Az album producerei James Ford, Paul Epworth, Steve Mackes és Charlie Hugall voltak.[19]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e3/Florence_Greek_Theater_2011.jpg/220px-Florence_Greek_Theater_2011.jpg)
Welch énekelt David Byrne és a Fatboy Slim 2010-es albumán, a Here Lies Love-on, ami Imelda Marcos tiszteletére készült.[20] 2011 januárjában Welch Drake-kel dolgozott együtt.[21]
Az együttes második albuma, a Ceremonials, 2011. október 31-én jelent meg. Első helyen debütált a UK Albums Charton, és második helyen az amerikai Billboard 200 listán.[22][23] 2012 január 12-én a Florence and the Machine-t két Brit Awards-díjra is jelölték. A díjátadót 2012. február 12-én tartották a londoni O2 Arénában.[24] 2012. április 26-án az együttes kiadta a „Breath of Life” című számot, amit a Hófehér és a vadász filmzenéjének készítettek.[25][26] 2012. július 5-én megjelent az ötödik kislemez a lemezről, ami a „Spectrum (Say My Name)” remixe volt. A skót Calvin Harris feldolgozása az együttes első dala volt, ami az Egyesült Királyságban listavezető lett.[27] Florence azt nyilatkozta akkor, hogy izgalommal várja a harmadik album felvételét, amit valószínűleg 2012 szeptemberének végén kezdenek el rögzíteni, amint az együttes befejezi a turnézást.[28]
2012. október 12-én megjelent Harris „Sweet Nothing” című kislemeze, amit Florence közreműködésével rögzített, és rákerült a 18 Months című albumra is. A dal első helyen debütált a Brit kislemezlistán, ezzel ez lett a második közös listavezető daluk.[29] A „Sweet Nothing” Írországban szintén első, míg Ausztráliában és Új-Zélandon második lett. A „Sweet Nothing” Ausztráliában platina minősítést kapott.
Stílusa
Welch mezzoszoprán hanggal bír. Hangterjedelme C♯3-B6 közötti, azaz összesen 3 oktáv és 6 hang.[30][31] Florence Welchet olyan énekesekhez hasonlítják, mint Kate Bush,[32][33] Siouxsie Sioux,[32][33] PJ Harvey,[32] és Björk.[33] Egy interjúban Florence azt nyilatkozta, hogy Grace Slick van rá legnagyobb hatással.[34] A Florence and the Machine stílusát „sötétnek, robusztusnak és romantikusnak” jellemezték.[32] A zenéjük a „klasszikus soul és a letisztult angol art rock keveréke”.[32] Welch állítása szerint a dalszövegei leginkább reneszánsz művészekhez köthetők: „Mi ugyanazokkal a dolgokkal foglalkozunk, mint amivel ők foglalkoztak – szerelem és halál, idő és fájdalom, pokol és mennyország”.[35] 2008-tól Welch Stuart Hammonddal járt, egy irodalmi szerkesztővel; átmeneti szakításuk inspirálta a Lungs dalainak nagy részét.[36]
Imázs
Öltözködési stílusáról azt nyilatkozta Florence, hogy „Színpadon olyan a megjelenésem, mintha Lady Shalott és Ophelia találkozna... egy rémisztő gót denevérnővel keverve. De a való életben pedáns vagyok”.[37] Welch névjegyévé vált vörös haja (bár eredeti hajszíne barna)[38][39] és a stílusa, amit merésznek, de egyben hanyagnak jellemeznek. Tizenéves korában gyakrabban olvasott divatmagazinokat, mint zenei magazinokat. Zenei karrierjének kezdetén fiúsan öltözködött. 2011-ben a Gucci öltöztette őt a nyári turnéján és a Chanel divatbemutatján a Párizsi Divatheteken.[40] Welch stílusának mentoraiként az 1970-es transzvesztita színtársulatot, a The Cockettest és a francia énekest, Françoise Hardy-t nevezte meg.[41] Welchre a Fleetwood Mac énekese, Stevie Nicks is hatással volt mind zeneileg, mind a divatot illetőleg. A Huffington Post az alábbiakat idézte tőle: „Egészen a megszállottja vagyok Stevie Nicksnek, a stílusától kezdve a hangjáig. Szeretem nézni őt és régi fellépéseit a YouTube-on; ahogy mozog, és úgy általában mindent”. Welch-et néha látni lehet koncertjein a Nicks által elhíresült hullámos ruhákban. A Sweet Nothing című dal klipjének elején Florence férfinek van öltözve, és később, ahogy leveszi a ruhákat, női megjelenése lesz.[42]
Magánélete
2008-tól Welch Stuart Hammonddal járt, egy irodalmi szerkesztővel; átmeneti szakításuk inspirálta a Lungs dalainak nagy részét.[36] Florence azt nyilatkozta erről, hogy „Kérte, lehetőleg ne beszéljek az esetről. Vicces ezután erről énekelni.”[14] 2011-ben a pár hírül adta, hogy közös megállapodás alapján szakítottak, mivel sok konfliktusuk volt karrierjüket illetőleg. Ez a szakítás szolgált alapanyagul a Florence and the Machine második albumához, a Ceremonials-hoz.[43]
Diszkográfia
![]() | Bővebben: Florence and the Machine-diszkográfia |
- Lungs (2009)
- Ceremonials (2011)
- How Big How Blue How Beautiful (2015)
Közreműködő előadóként
Kislemez | Év | Elért listahely | Minősítés | Album | ||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
UK | AUS | BEL (FL) | CAN | DEN | GER | IRL | NZ | SWE | SWI | US | ||||
"Here Lies Love" (David Byrne & Fatboy Slim, közreműködik Florence Welch) | 2010 | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | — | Here Lies Love | |
"Sweet Nothing" (Calvin Harris, közreműködik Florence Welch) | 2012 | 1 | 2 | 80 | 15 | 10 | 19 | 1 | 2 | 53 | 36 | 10 |
| 18 Months |
Közreműködés albumokon
Cím | Év | Album |
---|---|---|
"I Come Apart" (ASAP Rocky, közreműködik Florence Welch) | 2013 | Long. Live. ASAP |
Filmes szereplések
- Névtelen Terrence Malick projekt (2013)
Jegyzetek
- ↑ a b c d e f g h Patterson, Sylvia. „Behind the success of Florence and the Machine”, The Sunday Times, Times Newspapers, 2009. szeptember 20. (Hozzáférés: 2010. március 7.) mirror Archiválva 2013. szeptember 30-i dátummal a Wayback Machine-ben
- ↑ Florence And The Machine open Reading Festival with secret birthday gig. NME. IPC Media, 2009. augusztus 28. (Hozzáférés: 2011. június 18.)
- ↑ Florence Welch. Glamour. Condé Nast Publications. [2013. június 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. június 18.)
- ↑ Gannon, Louise. „'The only time my dad worried about me was when Pete Doherty proposed': The world according to Florence Welch”, Daily Mail, Mail Online, 2010. augusztus 14. (Hozzáférés: 2011. június 18.)
- ↑ a b c Ryan, Francesca. „Florence and the Machine interview: sound and vision”, The Daily Telegraph, Telegraph Media Group, 2009. június 4. (Hozzáférés: 2010. május 2.)
- ↑ http://www.dailymail.co.uk/debate/article-2043091/Jonathan-Aitken-Disgraced-MP-event-convicted-drug-dealer.html
- ↑ New Vice-Principal for Arts & Sciences at King's. King's College London. (Hozzáférés: 2013. január 22.)
- ↑ a b c Odell, Mike (2010. May). „Florence Attacks!”. Q (286), 46–52. o, Kiadó: Bauer Media Group.
- ↑ a b Hussey, Patrick: Interview: Florence & The Machine. Run Riot, 2008. május 15. (Hozzáférés: 2010. március 7.)
- ↑ Florence: My Meltdown. Sky Living HD. BSkyB, 2010. március 23. (Hozzáférés: 2011. március 14.)
- ↑ Brinton, Jessica. „Florence and the Machine: Wild at Heart”, The Sunday Times, Times Newspapers, 2009. május 31. (Hozzáférés: 2009. június 2.)
- ↑ Bell, Sean: A piece of my mind: Florence Welch of Florence and the Machine. The Herald. Herald & Times Group, 2009. július 26. (Hozzáférés: 2010. március 6.)
- ↑ Parkin, April: Ashok – 'Plans' (Filthy Lucre). Gigwise. Giant Digital, 2007. április 4. [2018. július 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. január 30.)
- ↑ a b INTERVIEW: Florence and the Machine. Yorkshire Evening Post. Yorkshire Post Newspapers, 2009. augusztus 6. [2013. január 14-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. augusztus 8.)
- ↑ Sexton, Paul: Michael Jackson Extends U.K. Album Chart Run, Tinchy Stryder Notches Second Top Single. Billboard. Prometheus Global Media, 2009. augusztus 10. (Hozzáférés: 2009. augusztus 10.)
- ↑ Heatseekers Albums – Week of July 25, 2009. Billboard. Prometheus Global Media. (Hozzáférés: 2011. június 14.)
- ↑ Florence + the Machine Album & Song Chart History – Heatseekers Albums. Billboard. Prometheus Global Media. (Hozzáférés: 2011. június 14.)
- ↑ Tartanella, Emily: Florence and the Machine: Lungs. PopMatters, 2009. július 7. (Hozzáférés: 2009. július 12.)
- ↑ Rey, Benedicte: Florence + The Machine: the voice that bewitched pop. AFP. Google News, 2009. november 16. [2010. február 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. november 17.)
- ↑ Brown, Helen. „Here Lies Love: David Byrne and Fatboy Slim, CD review”, The Daily Telegraph, Telegraph Media Group, 2010. április 1. (Hozzáférés: 2010. április 8.)
- ↑ Perpetua, Matthew: Drake to Collaborate With the xx and Florence and the Machine. Rolling Stone. Wenner Media, 2011. január 13. (Hozzáférés: 2011. január 17.)
- ↑ Florence and the Machine album takes number one. BBC News Online, 2011. november 7. (Hozzáférés: 2011. december 4.)
- ↑ Caulfield, Keith: Justin Bieber's 'Mistletoe' Brightens Billboard 200 With No. 1 Debut. Billboard. Prometheus Global Media, 2011. november 9. (Hozzáférés: 2012. március 17.)
- ↑ Brit awards 2012: nominations in full. The Guardian, 2012. január 12. (Hozzáférés: 2012. február 5.)
- ↑ Florence And The Machine debut new song 'Breath Of Life'. NME. IPC Media, 2012. április 26. (Hozzáférés: 2012. április 28.)
- ↑ Bell, Crystal: Florence And The Machine, 'Breath Of Life': Singer Releases New 'Snow White And The Huntsman' Track (AUDIO). The Huffington Post, 2012. április 26. (Hozzáférés: 2012. április 28.)
- ↑ Saunders, Louise: Worth the wait! Florence and the Machine score first ever UK number one single with Spectrum (Say My Name). Daily Mail, 2012. július 16. (Hozzáférés: 2012. július 18.)
- ↑ Florence Welch: 'My live shows are like an exorcism'. NME. IPC Media, 2012. július 31. (Hozzáférés: 2012. augusztus 17.)
- ↑ Calvin Harris & Florence Welch’s 'Sweet Nothing' debuts at UK No.1: Pressparty
- ↑ The Range Place
- ↑ YouTube link
- ↑ a b c d e Rosen, Jody: Ceremonials. Rolling Stone. Wenner Media, 2011. november 15. (Hozzáférés: 2011. november 1.)
- ↑ a b c Simpson, Dave: Florence and the Machine: Lungs. The Guardian, 2009. július 3. (Hozzáférés: 2011. november 15.)
- ↑ Grier, Amy: Florence Welch – My London. Evening Standard, 2009. július 30. (Hozzáférés: 2012. március 17.)
- ↑ Visionary Vixen. Los Angeles Times Magazine. Los Angeles Times Communications, 2011. január 3. (Hozzáférés: 2013. március 11.)
- ↑ a b Whiteley, Jessica: Florence Welch: Splitting from my man was so painful. NOW. IPC Media, 2010. június 25. (Hozzáférés: 2010. augusztus 17.)
- ↑ Marcus, Laura: Style Idol: Florence Welch. Venus Zine, 2010. augusztus 9. [2012. április 1-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. szeptember 23.)
- ↑ de Burca, Demelza. „Red hot; Fiery look that top stars are rooting for”, Daily Mirror, 2011. február 4.
- ↑ [1]Absolute Radio interview 4 February 2009
- ↑ Ellison, Jesse: Florence's Dark Side of Fame Newsweek 23 October 2011. The Daily Beast. The Newsweek Daily Beast Company, 2011. október 23. [2011. november 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. március 18.)
- ↑ Florence Welch's Fashion: 'It's Not Inner Turmoil. It's Total Escapism' Billboard 4 October 2011. Billboard.com. (Hozzáférés: 2011. november 21.)
- ↑ Edgar, Michelle. „Behind the Scenes with Florence and The Machine: Music Unites Interviews Florence Welch”, Huffington Post, 2011. május 25.
- ↑ Jesse Ellison: Florence's Dark Side of Fame Newsweek. Thedailybeast.com, 2011. október 23. [2011. november 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. november 21.)
- ↑ ARIA Charts > Accreditations > 2012 Singles. Australian Recording Industry Association. (Hozzáférés: 2012. szeptember 11.)
- ↑ RIANZ Top 40 Singles. Recording Industry Association of New Zealand. [2011. július 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. január 7.)
- ↑ Gold & Platinum. Amerikai Hanglemezgyártók Szövetsége, 2013. január 31. (Hozzáférés: 2013. január 31.)
Fordítás
Ez a szócikk részben vagy egészben a Florence Welch című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
További információk
Könnyűzenei portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap