Hjangga
![]() | Ebben a szócikkben a koreai nyelvű szavak átdolgozott latin betűs és magyaros átírása között ide kattintva szabadon lehet választani. |
A hjangga (hangul: 향가, handzsa: 鄕歌, RR: hyangga?) koreai irodalmi lírai műfaj, mely jobbára a Silla-korabeli népdalokat jelöli a 6. és a 10. század között.[1] Csupán 25 hjangga (hyangga) szövege maradt fenn az utókorra.[2]
Története
A kínaiak már elég korán feljegyezték, hogy a koreaiak szeretnek táncolni és énekelni, olyan kötetekben, mint a Szan kuo cse (San guo zhi) (三國志, „A három királyság története”, 3. század) vagy a Hou Han su (Hou Han shu) (後漢書, „A kései Han-dinasztia könyve”, 5. század). A kínaiakat meglepte, hogy a koreai államokban mennyire gyakran tartanak táncos-zenés ünnepeket, sámánisztikus rituálékat. A 7. századtól az idu írás bevezetésével a korábban szájhagyomány útján terjedő dalokat le is jegyezték. A 9. század végén, 888-ban Szamdemok (Samdaemok) (삼대목, 三代目) címmel hjangga (hyangga)gyűjtemény is készült Sillában, azonban a 13. századi mongol invázió idején sok más feljegyzéssel együtt ez is elpusztult. Mára csupán néhány korabeli hjangga (hyangga) maradt fenn. Korabeli leírások szerint az átíráshoz használt kínai írásjegy alapú rendszert a kínaiak nem tudták elolvasni. A mai koreai nyelvészek számára is kihívást jelent az értelmezése, nem csak a rendszerről rendelkezésre álló kevés információ, de a koreai nyelv akkori állapotának hiányos ismerete és a fennmaradt leírásokban a korabeli írnokok által vétett hibák miatt is.[3]
Jellemzői
A hjanggák (hyanggák) jó része szájhagyomány útján terjedt, más részüket hjangcshal (hyangchal) (향찰) írással írták le, ami kínai írásjegyekkel próbálta meg visszaadni a koreai nyelv kiejtését. A hjangga (hyangga) nem tekinthető egységes, általános szabályok szerint leírható műfajnak, mind formai, mind tartalmi tekintetben nagy változatosságot mutatnak a művek.[4] A fennmaradt hjanggák (hyanggák) között vannak négy-, nyolc- és tízsoros költemények. Kutatók szerint a sorok növekedése a forma fejlődését mutatja, azonban ezek a változatok nem egymás után, hanem egymás mellett léteztek. A fennmaradt tízsoros költeményeket kivétel nélkül egy-egy személy írta, míg a négy- és nyolcsorosak között vannak népdalok és sámánénekek is. Az általános vélekedés szerint a népi eredetű négysoros hjanggák (hyanggák)kal szemben a tízsorosakat szinte biztosan felsőbb osztálybeliek írták, például hvarang (hwarang)ok és buddhista szerzetesek, az utolsó két sorban ugyanis inkább a felsőbb osztályokra jellemző érzelmek és érdekek jelennek meg. A tízsorosak esetében az első négy sor a téma megjelölése, a következő négy az érzelem elmélyítése, az utolsó kettő pedig mély érzelmekkel telt felkiáltás erőteljes befejezéssel. Az utolsó két sor üteme is megváltozik. Ilyen például a Volmjong (월명, Wolmyeong) szerzetesnek tulajdonított Cse mangmega (Je mangmaega) (제망매가, „Óda elhunyt húgomhoz”, c. 742–765) című költemény is:[5]
A hjanggákat (hyanggákat) énekelve adták elő, így a forma a dallamhoz igazodik. Egy-egy időmértékes szegmens három vagy négy szótagból áll.[7]
Fennmaradt hjanggák (hyanggák)
Az utókorra fennmaradt hjanggák (hyanggák):[2]
Szerző | Cím átírva | Cím koreaiul | Keletkezés dátuma |
---|---|---|---|
Mu pekcsei király | Szodongjo (Seodongyo) | 서동요 | c. 600 |
Jungcshon (융천, Yungcheon) mester | Hjeszongga (Hyeseongga) | 혜성가 | 594 |
ismeretlen | Phungjo (Pungyo) | 풍요 | c. 635 |
Kvangdok (광덕, Gwangdeok) vagy a felesége | Von vangszengga (Won wangsaengga) | 원왕생가 | c. 661–681 |
Tugo (득오, Deugo) | Mo csukcsirangga (Mo jukjirangga) | 모죽지랑가 | c. 692–702 |
öreg pásztor | Honhvaga (Heonhwaga) | 헌화가 | c. 702–737 |
Sincshung (신충, Sinchung) | Vonga (Wonga) | 원가 | 737 |
Volmjong (월명, Wolmyeong) mester | Toszolga (Dosolga) | 도솔가 | 760 |
Volmjong (Wolmyeong) mester | Cse mangmega (Je mangmaega) | 제망매가 | c. 742–765 |
Cshungdam (충담, Chungdam) mester | Anminga | 안민가 | 765 |
Cshungdam (Chungdam) mester | Cshan kipharangga (Chan giparangga) | 찬기파랑가 | c. 742–765 |
Himjong (희명, Huimyeong) | To cshonszu kvanumga (Do cheonsu gwaneumga) | 도천수관음가 | c. 762–765 |
Jongdzse (영재, Yeongjae) mester | Udzsokka (Ujeokga) | 우적가 | c. 785–798 |
Cshojong (Cheoyong) | Cshojongga (Cheoyongga) | 처용가 | 879 |
Kjunjo (균여, Gyunyeo) nagymester | Pohjon sibvonga (Bohyeon sibwonga) (11 dalból álló gyűjtemény[8]) | 보현십원가 | 923–973 |
Jegyzetek
Források
- ↑ Lee: szerk.: Peter H. Lee: A History of Korean Literature [archivált változat]. Cambridge University Press (2003). ISBN 9781139440868 [archiválás ideje: 2014. november 29.]
- ↑ Kim: Hung-Gyu Kim. Understanding Korean Literature, New Studies in Asian Culture. M.E. Sharpe (1997). ISBN 978-1563247743
- ↑ Nahm: Nahm, Andrew C. Korea: Tradition and Transformation — A History of the Korean People, második kiadás, Elizabeth, NJ: Hollym International (1996). ISBN 1-56591-070-2
Korea-portál
Irodalom portál