Posadai csata
Posadai csata | |||
![]() | |||
Molnár József: Dezső vitéz önfeláldozása Károly Róbertért (1855), Magyar Nemzeti Galéria[1] | |||
Konfliktus | magyar-havasalföldi háború | ||
Időpont | 1330. november 9. – 12. | ||
Helyszín | a mai Románia területe, a Magyar Királyság és Havasalföld határán | ||
Eredmény | döntő havasalföldi győzelem | ||
Szemben álló felek | |||
| |||
Parancsnokok | |||
| |||
![]() | |||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Posadai csata témájú médiaállományokat. |
A posadai csata (románul: Bătălia de la Posada, Măcelul de la Posada) Károly Róbert magyar király 1330. évi havasalföldi hadjárata alatt november 9-étől négy napon keresztül folyó ádáz csata volt, amely során a magyar király serege vereséget szenvedett I. Basarab havasalföldi fejedelem[2] seregétől. Annak dacára, hogy ez a hadjárat nem tartozik a magyar hadtörténelem legfényesebb eseményei közé, a korabeli krónikás részletes leírását adta az eseményeknek. A magyar történeti ősforrás, a Képes krónika szerzője[3] I. (Nagy) Lajos uralkodása alatt örökítette meg részletesen az történteket. Kálti Márk 1358. május 15-én kezdte el írni krónikáját „egybeszedegettem azt többféle régi krónikákból, kiírtam onnan, ami igaz”. A kódex azonban csonka maradt és befejezetlen, a havasalföldi hadjárat leírásának befejezésénél a sor a mondat közepén megszakad…[4][5] Hertul fia Miklós a feltételezett miniátor három miniatúrája is illusztrálja a tőrbe csalt magyarok vereségét leíró latin nyelvű krónikaszöveget, bár két, közel azonos kép elkészítését a scriptorok technikai kényszere szülhette.[6]
Olasz iskolára valló, finom rajzolatú képeit csak olyan művész miniátor festhette, aki saját szemeivel látta és jól ismerte a korának magyar, kun és oláh viseleteit.[7]
A csata helyszíne
A csata a mai Románia területén lehetett, a Magyar Királyság és Havasalföld határán a Déli-Kárpátok egyik hágóján. Az ütközetet a romániai szakirodalom nevezte el „posadai csata” néven. A „posada” szláv átvétel; szorost, átkelőt, átjárót, hágót jelent.[8] A csata elnevezése Nicolae Iorga román történésztől származik, aki a hadiesemény konkrét földrajzi helyét a Törcsvári-szoros területére tette, ahol Podu Dâmboviței mellett valóban létezik egy Posada nevű hely. A magyar és román történeti rekonstrukció szakirodalma a „posadai csata” elnevezést használja. A magyar szakirodalomban a pontos csatahely másodlagos jelentőségű maradt.[6]
A magyar történészek szerint a mészárlással végződő csata helyszíne[Hol? 1] valószínűleg a Vöröstoronyi-szorosnál volt, amelyben az Olt folyó fut Erdélyből dél felé, Havasalföld irányába, Nagyszebentől mintegy 30 kilométerre, déli irányban.[6] Egy oklevél, amelyet István mesternek állítottak ki 1345. január 21-én (DL 3604) hasonló helynevet említ egy másik hadieseményről beszámolva „Visszatérvén... Magyarország tájai felé, amikor szűk csapásokon és rendkívül keskeny ösvényeken felkapaszkodtunk a Kárpátok (Alpibus) azon ormára, amelyet a nép Pozatának nevez, és ott az oláhok tömege lesben állt, és az erdők sűrűjéből dögletes fegyverekkel, pusztulást hozó, méregbe mártott nyilakkal (dárdákkal) lövöldözött kíméletlenül követőinkre és alattvalóinkra”[6]
Előzmények
Károly Róbert 1330-ra megszilárdította a saját hatalmát, és letörte az oligarchák uralmát. 1330 végén a király egyszerre két háborút is indított. A lengyelek megsegítésére küldte az egyik seregét, a másikat pedig maga vezette Havasalföldre. A tatár Arany Horda nomád birodalmának területéből a 14. század folyamán vált ki és szerveződött önálló fejedelemséggé a két román vajdaság a Magyar Királyság keleti és déli határán. A tatárjárást követően kis államok, az úgynevezett oláh[10] kenézségek szerveződtek. A kis államocskák két nagyobb formációba Havasalföld és Moldva területén szerveződtek. Vezető csoportjuk valószínűleg a kun katonai réteg volt, azonban átvehették a vlahok nyelvét és a bizánci kereszténységet. A differenciált és hierarchikusan szervezett vlach és moldáv társadalmak alkalmassá váltak a saját feudális államaik megszervezésére.[11]
Károly Róbert és a Magyar Királyságtól többé-kevésbé vazallusi függőségben álló I. Basarab havasalföldi fejedelem konfliktusa 1324-ben kezdődött, amikor a magyar területeket fosztogató Basarab, a Havasalföldi Fejedelemség és a Basarab-dinasztia[12] alapítója, elfoglalta a Duna partján álló Szörényvárt. Károly elégedetlen volt vazallusának engedetlenségével. Basarab fel akarta számolni a hűbéri függést, és ennek érdekében szövetséget kötött a tirnovói Iván Sándor bolgár cárral.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e3/K%C3%A1roly_R%C3%B3bert_%C3%A9s_Bazar%C3%A1d_tisztess%C3%A9ges_k%C3%B6vete.jpg/220px-K%C3%A1roly_R%C3%B3bert_%C3%A9s_Bazar%C3%A1d_tisztess%C3%A9ges_k%C3%B6vete.jpg)
Szécsényi Tamás erdélyi vajda és Széchy Dénes szörényi bán javaslatára a magyar király személyesen kelt hadra Havasalföld vajdája ellen, seregét megverte, visszaállította a magyar fennhatóságot és kikényszerítette a vajda hűségesküjét. 1330-ban Basarab ismét elérkezettnek látta az időt a magyar függőség felszámolására és ismét magyar területeket foglalt el.
„S elindult a hatalmas sereg, fölkeresni a vajdát hegyei között.”[13] Károly Róbert az év őszén jelentékeny[14] sereggel indult ellene, a visszafoglalt bánság élére Szécsi Dénest nevezte ki,[15] és a hadjárat folytatására készült. A kétszínű vajda azonban kelepcét állított hűbérurának[16]
Az eseményekről részletes beszámolót tartalmaz a Képes krónika „az Úr 1330-ik évében, a király számos sereget gyűjtött össze……”.[4] E szerint Basarab vajda „tisztességes követeket küldött a királyhoz”, akik a Szörényi bánság visszafoglalása után felkeresték a királyt és a vajda nevében hétezer márka ezüstpénzt és rendszeres évi adó fizetését ígérték. Azt is felajánlották, hogy a magyar király Szörényt a jövőben békésen birtokolhatja, és az ígéretek biztosítékául felajánlották, hogy a vajda egyik fiát – túszként – Károly Róbert kezére adja. A király azonban engesztelhetetlen volt, főemberei tanácsa ellenére nem fogadta el az ajánlatot: „Mondjátok meg Bazarádnak: ő az én juhaim pásztora; szakállánál fogva húzom ki búvóhelyéről!”[4] A magyar sereg benyomult Havasalföld területére, azonban késő őszre járván az erdős, hegyes, sziklás, kopár vidéken hamarosan élelemhiány lépett fel a seregben. Ekkor Károly Róbert „fegyvernyugvást kötött Bazaráddal: amaz megesküdött, hogy engedelmeskedik a királynak, és biztonságosan hagyja visszatérni embereivel együtt, a helyes utat is megmutatja…”.[4]
A csata
Basarab útbaigazítói a király seregét egy hegyhasadékba vezették. A színleg meghódolt vajda őszinteségében bízó királyt és hadseregét „Posadánál” egy magas hegyektől körülvett szűk völgyben lesből megtámadták.[6] A szűk, keskeny sziklafalak között kevésbé védhették magukat támadóik ellenében, de el sem menekülhettek előlük. A meredek sziklafalak tetején nagy létszámú oláh sereg elrejtőzve várta a nehéz páncéljaikban vonuló magyar hadoszlopot. A szűk hágó mélyén beszorult seregre két oldalról köveket zúdítottak le és nyilak záporát lőtték rájuk, ami miatt számtalan főúr lelte ott halálát.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a5/Chronicon_Pictum_-_Battle_of_Posada.png/265px-Chronicon_Pictum_-_Battle_of_Posada.png)
„ | Seregével együtt olyan útra jutott, amely körös-körül, mindkét felől meredek sziklákkal volt elrekesztve; elöl pedig, ahol az út tágasabb volt, a vlachok több helyen erősen körülsáncolták gyepűkkel. A királynak és embereinek eszébe se jutott az efféle; fenn a meredeken mindenfelől számlálhatatlan sok vlach futkosott és nyilazott a királyi seregre, mely összeszorult az út mélyén; nem is út volt az, valóságos hajófenék; a tolongás miatt összevissza hullottak a legerősebb paripák a vitézekkel együtt, mert az út egyik oldalán sem tudtak fölkapaszkodni a meredek partra a vlachok ellen, előbbre sem jutottak, mert az elébük rakott gyepűk miatt el nem menekülhettek; beszorultak, mint a halak a varsába,[18] a hálóba. | ” |
– Képes krónika[4] |
„ | 1330. dec 9 …amikor az ígéreteknek hitelt adó magyarok visszafordultak, s a mindkét oldalról magasan tornyosuló sziklák között vezető úton haladtak, a Bozorad népéhez tartozó vlach harcosok sokasága több ponton eltorlaszolva a kivezető utat, elfoglalt állásaiból minden irányból dühödt támadást intézett a királyi sereg ellen, amelyre ekként paritytyák lövedékei és más fegyverek csapásai zúdultak, ill. kardok csapásai sújtottak, s a vlach nyilak és lándzsák a levágottak vérében részegedtek le, minthogy az elébük emelt akadályba ütköző magyarok sem továbbhaladni nem tudtak, sem menekülésre nem nyílt módjuk, hanem csak - mint a varsában v. hálóban megfogott halak - tehetetlenül vergődtek … (a király) csaknem 25 nemes familiaris-át is elveszítette, ám a küzdőknek a harc csillapodtával sikerült a torlaszfaltól jobb oldali irányban kisiklaniuk, majd gyalogosan szökve hátuk mögött hagyni a kárhozatos csatahelyet … | ” |
– Almási Tibor–Kőfalvi Tamás: Anjou–kori Oklevéltár. XIV. 1330.[19] |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e7/Battle_of_Posada_%28Chronica_Hungarorum%29.jpg/265px-Battle_of_Posada_%28Chronica_Hungarorum%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/Chronicon_Pictum_P0143_A_posadai_csata1_CROPPED.jpg/265px-Chronicon_Pictum_P0143_A_posadai_csata1_CROPPED.jpg)
November 9-étől négy napon keresztül tartott a csata a völgykatlanban, amelyben számos magyar világi és egyházi méltóság elesett. De mint a krónika írja „a magyarok által ott megölt vlachok számát csak a furfangos pokolbeli számvető állapíthatta meg”.[4]
Maga a király is csak egy alattvalójának önfeláldozása árán menekülhetett meg. A lovagkorban a páncélsisak ormára címer díszeket tűztek, hogy a lovag felismerhető legyen a csatában. A Képes krónika leírása szerint: „A király pedig elcserélte címeres[Anjou címer 1] fegyverzetét, amit azután Dezső, Dénes fia öltött magára…”.[4] Így a havasalföldiek Hédervári Dezsőt hitték a királynak és őt ölték meg. Károly Róbert így is csak nehezen menekült meg néhány híve védelme alatt: Csór Tamás, Csór Péter fia a menekülő királynak, "kinek lova a fáradtságtól már makacskodni kezdett"[4] átadta saját lovát, hogy a király életét megmentse.
A jelentősen megfogyatkozott sereg maradéka és az életben maradt Károly Róbert végül hazajutott Visegrádra. Uralkodása alatt ez volt az egyetlen súlyos veresége. A krónika szerzője szerint „Vitéz és kemény csatákat vívtak a magyarok, mégis megesett ez velük, hogy a folytonos diadalok miatt el ne gőgösödjenek, vagy ha már elkevélyedtek, fenyítést kapjanak, hogy alázatosságot tanuljanak”[4] Károly egy későbbi levelében így elemzi a havasalföldi hadjáratán történteket: „Midőn az úr 1330. évében havaselvi tartományunk látogatására hadaink egy részével megindultunk, s azt békességesen megjártuk, onnét való visszajövetelünkben Bazarába havaselvi vajdánk felségáruló gonosz szándékkal ravaszul békességes indulatot mutatván, erdős, barlangos vidéken titkos leseiből ellenségesen megtámadta seregünk egy részét.”[17] A posadai csatavesztés eredményezhette, hogy azt követően a magyar királyok csak ritkán viseltek hadat a Kárpátokon túl.
Következmények
Havasalföld (Țara Românească) megalakulásában és megszületésében döntő szerepet játszott, hogy a kövekkel, dárdákkal és íjakkal felfegyverzett havasalföldi sereg súlyos vereséget mért a magyar király lovagi hadseregére a posadai csatában. A magyar király katonai kudarca következményeként Havasalföld függése a Magyar Királyságtól rövid időre megszűnt, a Szörényi bánság azonban magyar kézen maradt. Basarab fia, Miklós Sándor havasalföldi fejedelem 1344-ben hűbérurának ismerte el Károly Róbert fiát, Nagy Lajost a lovagkirályt.[21]
![]() | Bővebben: Al-dunai háború és Magyar–török háború (1375–77) |
A csata ismert résztvevői
Magyar sereg
Magyar oldalon a csata név szerint 32 ismert résztvevőjéből 13 meghalt, 2 fogságba esett és 1 eltűnt.[6][22]
- Megmenekült:
- I. Károly magyar király
- Csór Tamás csókakői várnagy
- Kolus, magister (Kolos), királyi apród[6]
- Meghalt:
- Bátori Lökös[22]
- Dénes fia Dezső,[23] aki Hédervári (Széchy?) Dénes fiaként került az Anjouk udvarába, majd 1322–1327-ig Erzsébet királyné országbírája, majd 1326 és 1330 között soproni ispán és világosvári várnagy volt, akivel a király címert cserélt[24](felöltötte Károly Róbert vértjét és patkóba harapó struccal[25] díszített sisakját. A sisak ormára tollakat és egyéb díszeket tűztek, hogy a lovag felismerhető legyen a sisakdíszéről a csatában).[26]
- Fogságba esett vagy eltűntnek mondott
- Bátori János[6][22]
- András székesfehérvári prépost, alkancellár – vele együtt elveszett a királyi pecsétnyomó[24]
- Dema, Lukács fia[6]
- Nagymártoni Simon fia Lőrincz, Pál országbiró öcscse, zarándi ispán[17]
Havasalföldi sereg
- Megmenekült:
- Basarab vajda[27]
A csata emlékezete
Magyar
A magyar katonai hagyomány az alapvető katonai erényeket, a bátorságot, az önfeláldozást a középkori lovagi és természetes bátorságként tartja számon. Kétféle bátorságot különböztet meg a hadtudomány, a veszélyhelyzetben fizikai kihívással megküzdő, és ezért bizonyos értelemben ösztönös vagy begyakorolt fizikai erőfeszítéssel is járó bátorságot és a veszélyhelyzetben valamilyen erkölcsi vagy morális cél érdekében a (mentális) félelmet mentálisan uraló, és fizikai erőfeszítéssel sok esetben nem járó bátorságot.[28] Hasonló volt ehhez a posadai szorosban Csór Tamás bátor és áldozatkész tette is, amikor átadta lovát a csatából menekülő Károly Róbert királynak. »Dezső vitéz« tette és alakja is erősíti ezt a hagyományt, a címeres sisakjának, páncéljának és fegyverének önzetlen kicserélése Károly királlyal, hogy a vlachok azt higgyék, ő a király. Ezt a jelenetet örökítette meg a 19. században a történelmi tárgyú festményeivel ismertté vált Molnár József festőművész a Dezső vitéz önfeláldozása Károly Róbertért című festményén.[29] Hédervári Dezsőnek, Sopron vármegye ispánjának önfeláldozása, a hazafias hősiesség és nemeslelkűség szimbolikus példaképévé vált.[26]
Román
A csata helyszínének a román történettudomány a mai napig Nicolae Iorga történész által kitalált Posada nevű helyet tartja, ami számtalan vita forrása a mai napig a román történészek között.[30] A csatát Romániában egyesek Havasalföld (Tara Romaneasca) létrejöttének tartják.,[31][32] ahol egy fiatal államnak, fegyveres parasztokkal, lándzsákkal és kövekkel, sikerült legyőznie a magyar nemesek páncélba öltözött hadseregét.[33]
Megjegyzések
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Rom%C3%A1nia_C%C3%A2mpulung_-_Bran-Poarta.jpg/265px-Rom%C3%A1nia_C%C3%A2mpulung_-_Bran-Poarta.jpg)
- ↑ A magyar Anjouk teljes címere a következő volt: hasított háromszögű pajzs jobb mezejében pólyák, bal mezejében liliomok, a pajzson takaróval, koronával díszített csöbörsisakon két strucctoll közül kinövő, csőrében patkót tartó struccfő.[20]
- ↑ Györffy György és Kristó Gyula szerint is a Törcsvári-szoros felé vezető útnál valószínűbb, hogy argyasi tartózkodásuk után a Vöröstoronyi-szoros (Turnu Roşu) irányába fordulhattak a Lovişta folyó medencéjében, majd az Olt völgyében vonultak, mivel közvetlen céljuk Temesvár, Károly Róbert hagyományos magyarországi központjának az elérése lehetett.[6][9]
Hivatkozások
- ↑ Dezső vitéz önfeláldozása Károly Róbertért | Gyüjtemény | MNG. [2018. szeptember 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. szeptember 8.)
- ↑ A Pallas nagy lexikona B Bazarád Mihály, oláhországi vajda
- ↑ Titokzatos szerző alkotta a Képes Krónikát
- ↑ a b c d e f g h i j k l m Képes krónika (Geréb László fordítása), Magyar Hírlap és Maecenas kiadó, 1993
- ↑ Csákó Judit: Kancellária és történetírás a 14. századi Magyarországon
- ↑ a b c d e f g h i j k Veszprémy László – Somogyi Gréta: Károly Róbert magyar király 1330. évi havasalföldi hadjárata és az ún. posadai csata historiográfiája
- ↑ Nagy Lajos király oxfordi kódexe, a Bécsi Képes Krónika kora és illuminátora.
- ↑ posada. DEX Online. (Hozzáférés: 2019. július 23.)
- ↑ Györffy 1964. 546. o.; Kristó Gyula: Az Anjou kor háborúi.Budapest, 1988. 84–85. o., számos román kutatóval összhangban erre lásd: Györffy 1964. Temesvárra SRH 1: 499. o.
- ↑ Románok (oláhok) · Írta: Tamás Lajos
- ↑ A magyar − román kapcsolatok alakulása Románia uniós csatlakozásáig − magyar szemmel
- ↑ Descendance sélective Basarab " Basarabii "
- ↑ Jókai Mór: Zách Klára
- ↑ SZALAY–BARÓTI A MAGYAR NEMZET TÖRTÉNETE Károly Róbert magán-uralkodása. (1308–1342.)
- ↑ Szörényi bánság (lat. banatus Zewriniensis)
- ↑ Hóman–Szekfű: Magyar történet - A rendiség kialakulásának kora - Küzdelem a trónért és hatalomért, Budapest, 1928
- ↑ a b c d e Szilágyi Sándor: A Magyar Nemzet Története - Összeköttetés Szerbiával. Havasföldi hadjárat.
- ↑ Vesszőből font, hosszúkás kosárforma halfogó eszköz
- ↑ Almási Tibor–Kőfalvi Tamás: Anjou–kori Oklevéltár. XIV. 1330. (Budapest–Szeged, 2004.)
- ↑ Gárdonyi Albert: A magyar Anjouk címeresemlékei.. Turul. (Hozzáférés: 2018. szeptember 8.)
- ↑ I. (Nagy) Lajos, a lovagkirály
- ↑ a b c Szatmári kistérség – történet. [2010. augusztus 11-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. május 3.)
- ↑ Hédervári (Széchy?) Dezső királyi vitéz (? – Vöröstoronyi-szoros, 1330). [2018. szeptember 8-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. szeptember 8.)
- ↑ a b Bertényi Iván. Magyarország az Anjouk korában. Gondolat, Budapest 1987 (1987). ISBN 963-281-776-1
- ↑ Nagy Zoltán: Patkót harapó strucc Az Anjouk címerének patkót harapó struccfejet ábrázoló kiegészítő sisakdísze. [2018. szeptember 8-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. szeptember 8.)
- ↑ a b November 9. – A posadai csata
- ↑ Bassaraba family
- ↑ Boda Mihály: Az alapvető katonai erények mibenléte és helyük a hosszú 19. századi magyar hadtudományos gondolkodásban 2. rész – A bátorság
- ↑ Festészet és szobrászat a 19. század második felében
- ↑ Kényes témában őszintén. [2022. május 19-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2018. szeptember 10.)
- ↑ Batalia de la POSADA : 9 - 12 noiembrie 1330
- ↑ GR. P. POP, A. NIŢĂ: THE SZEKLERS AND HUNGARIANS FROM ROMANIA. (Hozzáférés: 2018. szeptember 10.)
- ↑ Intemeierea Tarii Romanesti
Források
- Bertényi Iván: Magyarország az Anjouk korában, Gondolat – 1987, ISBN 963-281-776-1
- Képes krónika (Hasonmás kiadás), Helikon – 1987
- Magyar Nemzet története
- Bánlaky József: Bánlaky József: A magyar nemzet hadtörténelme I–XXII. - Az 1330. évi havasalföldi hadjárat, (Budapest, 1928–1942)
- P. Szabó Ernő: Szkítiától Havasalföldig
- Kiss-Béry Miklós: Károly Róbert és Nagy Lajos - Magyar királyok és uralkodók 10. kötet, DUNA INTERNATIONAL KÖNYVKIADÓ KFT., 2011, ISBN 9786155013249
- Napi történelem: Károly Róbert veresége Posadánál - 1330. november 9.,
- Győrffy György: Adatok a románok XIII. századi történetéhez és a román állam kezdeteihez, Akadémiai Kiadó, 1964
- Veszprémy László: Az Árpád- és Anju-kor csatái, hadjáratai, Zrínyi kiadó, 2008, ISBN 9789633274620
További információk
- Magyar nyelven
- Kurcz Ágnes: Lovagi Kultúra Magyarországon a 13-14. században, Akadémiai Kiadó, Budapest, 1988, ISBN 963-05-4737-6
- Közös múlt a középkorban, historia.hu
- Román nyelven
- S.Ardelean: Localizarea bătăliei pe temeiul documentelor medievale, culturaarsmundi.ro
- Jan Długosz, Maurice Michael: The Annals of Jan Długosz. (Abridged edition), IM Publications, 1997, ISBN 1-901019-00-4
- Matila Ghyka: A Documented Chronology of Roumanian History - from prehistoric times to the present daym, Oxford, 1941.
- Neagu Djuvara: Thocomerius - Negru Voda. Un voivod de origine cumana la inceputurile Tarii Romanesti, Bucharest, Humanitas, 2007, ISBN 978-973-50-1731-6
- 1330 Posada, dacoromanica.ro
- Despre Basarab ”Cumanul”, cu multe poze , historice.ro
- Domnitorul Basarab I întemeietorul Țarii Românești, cersipamantromanesc.wordpress.com
- Bătălia de la Posada (1330), enciclopediaromaniei.ro
- Basarab I Întemeietorul, enciclopediaromaniei.ro
- Bătălia de la Posada – actul de naștere al Țării Românești Archiválva 2018. szeptember 8-i dátummal a Wayback Machine-ben, identitatea.ro
- Anul 1330 - Măcelul de la Posada, historia.ro
- Bătălia de la Posada, independentaromana.ro
- 1330 posada nicolae stoicescu, florin tucă, slideshare.net
- Unde a fost Posada? – prima parte
Kapcsolódó szócikkek
- Magyarország háborúinak listája
- Prahova (folyó)
- Anjou-kor
Középkorportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap