Práxedes Mateo Sagasta
![]() | Spanyol személynév: az első, apai családnév: Mateo Sagasta, a második, anyai családnév: Escolar. |
Práxedes Mateo Sagasta | |
![]() | |
Spanyolország miniszterelnöke | |
Született | 1825. július 21.[1][2][3][4][5] Torrecilla en Cameros[1][6] |
Elhunyt | 1903. január 5. (77 évesen)[1][2][3][4][5] Madrid[1] |
Sírhely | Pantheon of Illustrious Men |
Párt | Liberal Party |
Szülei | Valentina Esperanza Escolar Saenz del Prado Clemente Mateo-Sagasta y Díaz Antoniana |
Házastársa | Ángela Vidal Herrero (1885. február 18. – 1897. február 3.) |
Foglalkozás |
|
Iskolái | Technical University of Madrid |
Díjak |
|
![]() | |
Práxedes Mateo Sagasta aláírása | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Práxedes Mateo Sagasta témájú médiaállományokat. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9f/Pr%C3%A1xedes_Mateo_Sagasta.jpg/260px-Pr%C3%A1xedes_Mateo_Sagasta.jpg)
Práxedes Mariano Mateo Sagasta y Escolar (Torrecilla de Cameros, 1827. július 21. – Madrid, 1903. január 15.) spanyol politikus, mérnök.
Életpályája
Egy ideig mint mérnök működött a spanyol északi vasútnál. 1854-ben tagja lett az alkotmányozó cortesnek, de az 1856. évi madridi felkelés után kénytelen volt Franciaországba menekülni, ahonnan az amnesztia kihirdetése után visszatérve, a madridi mérnökiskola tanára lett. Miután beválasztották a cortesbe, a progresszista párthoz [7] csatlakozott és átvette a La Iberia című hírlap szerkesztését. Az 1866. június 22-i felkelés meghiúsulása után ismét Franciaországba menekült. 1868-ban, II. Izabella királynő bukása után visszatért, belügyminiszterré nevezték ki, mind szorosabban csatlakozott J. Prim y Patshoz és mind inkább elvált régi demokrata barátaitól. 1871. októberében a cortes elnökévé választották, ugyanazon évben a José Malcampo kormányában átvette a belügyi tárcát, majd 1872. február 18-án a minisztertanács vezetését, de mivel választási célokra állami pénzeket használt fel, 1872. május 22-én kénytelen volt visszalépni. 1874. január 3-án Francisco Serrano miniszterelnöksége alatt külügyminiszter lett, május 13-án belügyminiszter, szeptember 4-én pedig miniszterelnök. XII. Alfonz trónra lépésével, december 30-án, vissza kellett lépnie, és erre vezetője lett a dinasztikus liberális ellenzéknek. A parlamenti váltógazdálkodás megteremtése után a Liberális Párt vezetőjeként több alkalommal volt Spanyolország miniszterelnöke (1881- 1883, 1885 – 1890, 1892 – 1895, 1897 – 1899, végül 1901. február – 1902. december között. Ő hívta egybe az ú.n. „hosszú parlamentet” (1885 – 1890), amely nevezetes liberális reformokat hozott (esküdtszékek, polgári házasság, a férfiaknak általános választójog, sajtószabadság, gyülekezési szabadság) léptetett életbe.
Jegyzetek
- ↑ a b c d José Luis Sampedro Escolar: Genealogía de don Práxedes Mateo-Sagasta y Escolar
- ↑ a b Encyclopædia Britannica (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b SNAC (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b Find a Grave (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b BnF források (francia nyelven)
- ↑ Andrew Bell: Encyclopædia Britannica (brit angol nyelven). Encyclopædia Britannica Inc.
- ↑ spanyolul Partido Progresista
Források
- A Pallas nagy lexikona