Monsieur d’Orléans
Monsieur d’Orléans | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | ![]() Fontainebleau, Île-de-France, Franța ![]() |
Decedat | (4 ani) ![]() Saint-Germain-en-Laye(d), Île-de-France, Franța ![]() |
Înmormântat | Catedrala din Saint-Denis ![]() |
Cauza decesului | Epilepsie ![]() |
Părinți | Henric al IV-lea al Franței Maria de Medici ![]() |
Frați și surori | Elisabeta a Franței Catherine Henriette de Bourbon[*][[Catherine Henriette de Bourbon (French noble)|]] Henrietta Maria a Franței Christine a Franței César de Bourbon, duce de Vendôme Ludovic al XIII-lea al Franței Gaston, Duce de Orléans Henri de Bourbon-Verneuil[*][[Henri de Bourbon-Verneuil (Bishop of Metz)|]] Antoine de Bourbon-Bueil[*][[Antoine de Bourbon-Bueil ((1607-1632))|]] Jeanne-Baptiste de Bourbon[*] Alexandre de Vendôme[*][[Alexandre de Vendôme ((1598-1629))|]] ![]() |
Ocupație | aristocrat ![]() |
Limbi vorbite | limba franceză ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Domnul d'Orléans (n. , Fontainebleau, Île-de-France, Franța – d. , Saint-Germain-en-Laye(d), Île-de-France, Franța), numit greșit Nicolas sau Nicolas-Henri în anumite lucrări, fiu al Franței și duce de Orléans, este un prinț francez, membru al Casei de Bourbon. Al doilea fiu al regelui Henric al IV-lea al Franței și al reginei Maria de Medici, acest duce de Orléans a fost pentru scurt timp moștenitor prezumtiv la tronurile Franței și Navarei, între moartea tatălui său și a lui, sub domnia lui Ludovic al XIII-lea al Franței.
Biografie
Acest prinț, intitulat Duce de Orléans, este al patrulea copil al regelui Henri al IV-lea al Franței (1553-1610) și al Mariei de Médicis (1575-1642), născută prințesă a Toscanei. S-a născut, ca și restul fraților regali, în camera Ovală (cunoscută mai târziu ca „salonul Louis-XIII”) a castelului regal Fontainebleau la 13 aprilie 1607[1] · [2].
Un prinț fără nume
Tradiția spune deja la începutul secolului al XVII-lea că al doilea fiu al regelui a primit Ducatul Orléans, al treilea fiu a primit Anjou; Cu toate acestea, acest lucru nu s-a întâmplat în mod natural cu fiii lui Henric al IV-lea. François de Malherbe indică faptul că regele a ajuns să accepte să-i confere numele „Monsieur d’Orléans”, dar „titular și nu altfel”[n 1].
Această utilizare este foarte convenabilă, deoarece permite tinerilor prinți să fie desemnați atâta timp cât aceștia nu au primit botezul deplin. Într-adevăr, în familia regală franceză se obișnuia să aștepte până la botezul solemn pentru a le da un prenume. Acesta a fost cazul viitorului Ludovic al XIII-lea, care avea să-și primească prenumele abia în 1606, după cum relatează Pierre de L'Estoile[n 2].
Micul duce de Orléans, al doilea fiu al cuplului regal, a murit înaintea ceremoniei solemne, nu a fost numit, așa cum atestă certificatul său de deces păstrat în registrele parohiale din Saint-Germain-en-Laye[n 3].
Pe de altă parte, nicio sursă contemporană nu dă un prenume acestui mic duce de Orléans. Astfel, Mercure François relatează pur și simplu că „Luni după Paște, în a șaisprezecea zi a lunii aprilie, regina a născut în Fontaine-bleau un fiu, care a fost numit Duce de Orleans."[5].
Unul dintre medicii săi, Rodolphe Le Maistre, îl numește „Monsenior d’Orléans” doar în relatarea pe care o dă despre ultima sa boală[6]. În fine, doctorul tânărului Ludovic al XIII-lea, Jean Héroard, în celebrul său Jurnal, nu menționează nici un prenume[n 4] .
Pierre de Guibours (père Anselme de Sainte-Marie), un celebru genealog augustinian, confirmă că acest prinț efemer nu a fost numit:
„N… de France, Duc d’Orléans, né à Fontainebleau le 16. Avril 1607, entre dix & onze heures du soir, mourut sans être nommé à S. Germain en Laye le 17. Novembre 1611, d’une fièvre letargique, fort regretté[n 5]”
Totuși, încă din a doua jumătate a secolului al XVII-lea, anumite lucrări au transformat acest „N…”, care înseamnă nenumit, în Nicolas[n 6] · [9]. Această eroare minoră, dar recurentă, a fost remarcată de mai mulți istorici, precum Georges Lacour-Gayet[n 7], precum și Eudore Soulié și Édouard de Barthélemy[n 8].
Printre istoricii actuali, Philippe Delorme[n 9] și Philippe de Montjouvent[n 10] pun la îndoială și utilizarea prenumelui Nicolas, indicând faptul că biografii ar fi răspândit această eroare prin copiere unul de la altul.
Prenumele lui Nicolas se găsește, totuși, în lucrări recente, în special ale lui Michel Carmona, Marie de Médicis[14] și Jean-Pierre Babelon, Henri IV, 2009.
Un copil bolnav
Potrivit lui Louis Batiffol, biograful Mariei de Medici, care se bazează pe relatările vremii, copilul era bolnăvicios, slab,
„înzestrat cu un cap enorm pe un corp schelet, el [a suferit] din primele sale zile. […] Se târâse, necontenit în durere[15]”
. Când a murit în 1611,
„i s-a deschis craniul, „creierul îi era plin de catar și totul stricat, plin de apă neagră și cerebelul s-a sfărâmat în degete la mânuirea lui”[16]”
.
„Un suflet atât de frumos”
Pentru a încheia, să amintim povestea lui Tristan L'Hermite, care, după ce a trăit în compania copiilor de Franța, ne permite să-l cunoaștem pe acest copil într-un mod cu totul diferit. În Le Page disgracié, el povestește spiritul plin de viață al micului duce, care nu este doar copilul bolnav și suferind descris de Louis Batiffol. Renumit pentru talentul său de povestitor, Tristan L'Hermite, pe când era încă copil, spunea frecvent povești copiilor, și în special ducelui de Orléans. Dar mai întâi, el pictează cel mai măgulitor portret al acestuia[17]:
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d5/A_sketch_presumed_to_be_Nicholas_Henri_of_France_%28Duke_of_Orl%C3%A9ans%29_by_Daniel_Dumonstier.jpg/180px-A_sketch_presumed_to_be_Nicholas_Henri_of_France_%28Duke_of_Orl%C3%A9ans%29_by_Daniel_Dumonstier.jpg)
„Ce jeune soleil entre nos princes n’avait pas encore atteint un lustre, et donnait de si grandes espérances de ses divines qualités, que c’était une merveille incomparable. Il était extrêmement beau de visage, mais il était encore plus avantagé pour l’esprit et le jugement, et disait presque toujours des choses si raisonnables et si sensées qu’il ravissait en admiration tout ce qui était près de lui. […] Je remarquerai seulement ici un trait enfantin de son naturel enclin à la miséricorde. Un soir qu’il avait quelque petite indisposition, sa gouvernante, dame sage et prudente, et qui rendit son nom célèbre par sa vertu, s’avisa de m’envoyer quérir pour le divertir quelques heures avec mes histoires fabuleuses ; […] j’eu recours aux fables d’Ésope […] sa santé demandant qu’il demeurât quelque jour en repos, j’eu l’honneur de l’entretenir plusieurs fois […] Je vins à lui conter une certaine aventure d’un loup et d’un agneau qui buvaient ensemble au courant d’une fontaine.[n 11]”
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c8/Fouquet_et_henri_IV.jpg/150px-Fouquet_et_henri_IV.jpg)
Urmează povestea acestei binecunoscute fabule, cum lupul acuză mielul de o anumită greșeală[18]:
„Comme l’agneau repartit que cela ne pouvait être lui, puisqu’il était né que depuis deux mois. Là-dessus, ce jeune prince, voyant où tendait la chose, tira vivement ses petits bras hors de son lit, et me cria d’une voix craintive, ayant presque les larmes aux yeux : “A ! petit page, je vois bien que vous allez dire que le loup mangea l’agneau. Je vous prie de dire qu’il ne le mangea pas”. Ce trait de pitié fut exprimé si tendrement et d’une façon si fort agréable qu’il ravit en admiration toutes les personnes qui l’observèrent, et pour moi, j’en fus si sensiblement touché que cette considération me fit changer sur-le-champ la fin de ma fable au gré des sentiments de cette petite merveille. […] Cette divine fleur [le prince] ne fut pas de ces fleurs qu’on nomme éternelles, ce fut un lis qui ne dura guère de matins. La terre la rendit au Ciel, avant qu’elle l’eût gardé plus d’un lustre. Et l’Europe perdit par sa mort de grandes espérances et de grandes craintes. Les plus excellents médecins furent appelés à sa maladie ; et comme ceux de cette profession ne s’accordent jamais guère en leurs jugements, ils donnèrent différents avis sur la manière de le traiter durant son mal, et ne cessèrent pas leur dispute après qu’il eut cessé de vivre. Cependant ils furent tous contraints d’avouer qu’il y avait quelque mauvais principe en la constitution du corps de ce jeune prince, qui l’empêchait de retenir plus longtemps sa belle âme, qui fit connaître, peu devant que d’aller là-haut, qu’elle était toute lumineuse. Toute la cour en prit le deuil.[n 12]”
Titluri și onoruri
Stil de adresare N. d’Orléans | |
![]() | |
Mod de adrese | Înălțimea sa |
---|---|
Adresare directă | Alteța Voastră Regală |
Stil alternativ | Domnule |
Modifică text ![]() |
- 13 aprilie 1607 - 17 noiembrie 1611: Alteța Sa Regală Ducele de Orléans, fiul Franței
Prințul este numit Duce de Orléans[19] și, ca fiu cel mai mic al unui rege al Franței, a primit la naștere denumirea de fiu al Franței[20]. Din secolul al XVII-lea, alteța regală a fost folosită pentru a numi fiii Franței[21], chiar dacă aceștia erau numiți de obicei Monsieur, urmat de titlul lor.
Blazon
![]() | Blazon :
Scutul este depășit de o coroană princiară franceză și înconjurat de gulere ale ordinelor Duhului Sfânt[n 13] și ale Sfântului Michel[n 14]. |
Onoruri
- Colier al Ordinului Duhului Sfânt
- Colier al Ordinului Sfântul Mihail
Edictul lui Henric al IV-lea din 22 aprilie 1607 permite fiilor Franței să primească colierul și cordonul Duhului Sfânt încă de la naștere[24]. De asemenea, de la nașterea lui Ludovic, delfin al Franței (viitorul Ludovic al XIII-lea) în 1601, colierul Saint-Michel a fost dăruit cu ocazia botezului fiilor Franței[23].
Arbore genealogic
Arbore genealogic pentru Monsieur d’Orléans | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Note
- ^ „Monsieur d'Orléans a hotărât să nu fie altceva decât Monsieur sans queue, regele spunând, de îndată ce s-a născut, că nu vrea ca el să aibă mai mult de 1000 de lire de venit pe pământ și că și-a slujit bine fratele, i-ar da pensii. Cu toate acestea, ieri dimineață, el a spus că a văzut clar că acest nume al domnului d'Orléans era deja publicat atât de mult în afara și în interiorul regatului, de către depeșele care fuseseră trimise, încât nu mai exista ordin să-l îndepărteze; astfel încât să fie domnul d'Orléans, dar titular și nu altfel”, (Lettres à Peiresc) [3]
- ^ „Joi, 14 a acestei luni [septembrie 1606], Ziua și Sărbătoarea Sfintei Cruci, au avut loc la Fontainebleau ceremoniile de Botez ale domnului Delfin și surorilor sale,cu numele care sunt inscripționate. Numele domnului Dauphin LOUIS, al celor două Doamne, CHRISTINE & ELISABETH. » [4]
- ^ „228. Moartea Monseniorului. Ducele de Orleans fratele regelui, iar măruntaiele sale sunt sub treptele marelui altar - 17 noiembrie 1661 - În a șaptesprezecea zi a lunii a murit în acest loc [ilizibil] după miezul nopții sau în preajma Monseniorului Ducele de Orléans fratele al Regelui și a fost ținut aici până în a douăzeci și cincia zi a zilei. luna în care trupul a fost înmormântat în Saint Denis […]” (Registrul comunal Saint-Germain-en-Laye, păstrat în Arhivele Departamentale din Yvelines (BMS 1606-1613)
- ^ Le XIIIIme Lundy novembre 1611 … A une heure et demie [de l'après-midi, Louis XIII est] mené en carrosse a St. Germain en Laye, y arrive a cinq heures. A l'arrivée, va visiter Monsieur, son frere, qui estoit malade d'ung endormissement avec quelque legere convulsion. S'esveille, L.R. : "Bon soir mon frere". M. : "Bonsoir mon petit papa, vous me faictes trop d'honneur de prendre la peine de me venir voir". Le Roy [Louis XIII] se prend a pleurer, s'en va, et despuis ne le vid plus. […] Le XVIme Mercredy [novembre 1611 … Louis XIII] s'endort a dix heures jusques a six apres minuict. Monsieur d'Orleans, son frere, decedé entre minuict et une heure, d'un endormissement joinct a quelques convulsions. Quelque temps au paravant, il disoit a [blanc] qu'il avoit veu en songe ung ange qui luy disoit que son papa avoit envie de le voir et qu'il le verroit bien tost. "Je l'embrasseray si fort", le disoit guaiement. Le XVIIme Jeudy [novembre 1611. Louis XIII] eveillé à six heures apres minuict, doulcement… Prie Dieu. Desjuné… Estudié etc. Mr le marquis d'Anchre luy dict le deces de Monsieur son frere, en demeure saisy, blesmist, demeure pansif, faict ce qu'il peult pour se divertir. […] Le XVIIIme Vendredy [novembre 1611. …] Ce jourd'huy a [blanc], fust ouvert le corps de feu Monsieur le duc d'Orleans, en presence de Mr Antoine Petit, premier medecin du feu Roy, et Mr Jehan Haultin, medecin de Paris, par Elie Bardin, chirurgien a Paris, et Simon Berthelot, son chirurgien, et fust treuvé l'os de la teste de l'espesseur et durté de celuy d'ung homme de 25 ou trente ans. Les sutures si refermées qu'il n'en pouvoit rien exhaler, les quatre ventricules pleins d'eaue, celuy du milieu mesmement, et d'une eaue comme trouble, avec quelque impression de lividité au fonds, qui fust jugé le vray siege des accidents convulsifs. Le petit cerveau non solide, ne ferme suivant son naturel, s'esmioit en le maniant. Les pertuis de l'apophyse cliuride et de l'os crythuvoïde du tout bouschés et estoupés, si bien que les excrements et superfluites estant retenus, le cerveau excedant la grandeur ordinaire du naturel, se grossissant d'icelles, sembloit trop estroit pour le libre exercice des mouvements d'ung corps si gros, qui en estoit tout abbreuvé, et partant inhabile a secouer les humeurs retenues et corrompues, qui luy causoient les susd. accidents. Le reste du corps étoit bien sain.[7]
- ^ N… al Franței, Duce de Orléans, născut la Fontainebleau la 16 aprilie 1607, între zece și unsprezece seara, a murit fără să fie numit în S. Germain en Laye la 17 noiembrie 1611, de o febră letargică, puternic regretat.[8].
- ^ Numele de familie Nicolas este foarte comun în Franța, este al 45-lea cel mai răspândit nume de familie.(prezentare online (accesat la 26/03/2024))
- ^ « Nu există Nicolas, Duce de Orléans, fiul lui Henri al IV-lea și al Mariei de Medici. Domnul G[uillon] a citit prea ingenios numele acestui anonim N... al Franței, Duce de Orléans, care a murit la patru ani și jumătate „fără să fie numit” »,[10]
- ^ « Acest copil a murit la Saint-Germain-en-Laye la 17 noiembrie 1611, fără să fi primit un prenume; nu trebuie confundat cu Gaston, născut în anul următor și care a luat titlul de Duce de Orléans abia după moartea acestui al doilea fiu al lui Henric al IV-lea.. »[11]
- ^ „Câțiva biografi – care se copiază unul pe altul – îl numesc pe acest copil Nicolas. În realitate, dacă ar muri înainte de a fi botezat solemn, nu ar primi un prenume. […] Printr-o eroare de interpretare, acest „N…” – care înseamnă „Anonim” – a fost transformat în „Nicolas”! ", [12]
- ^ „La nașterea sa, tânărul prinț nu fusese numit, neprimind încă ceremoniile suplimentare de botez. După Moréri, care pare a fi primul care a făcut această eroare, mulți autori îl numesc în mod greșit Nicolas. » [13]
- ^ Acest soare tânăr dintre prinții noștri nu dobândise încă o strălucire și dădea atât de mari speranțe în calitățile sale divine, încât era o minune incomparabilă. Era extrem de frumos ca înfățișare, dar era și mai favorizat în intelect și judecată și aproape întotdeauna spunea lucruri atât de rezonabile și sensibile, încât îi încânta cu admirație pe toți cei care erau lângă el. […] Voi observa aici doar o trăsătură copilărească a firii lui înclinată spre milă. Într-o seară, când avea o oarecare indispoziție, menajera lui, o doamnă înțeleaptă și prudentă, care și-a făcut numele celebru pentru virtutea ei, a hotărât să trimită după mine să-l distrez pentru câteva ore cu poveștile mele fabuloase; [...] Am apelat la fabulele lui Esop [...] sănătatea lui impunând să rămână în repaus câteva zile, am avut onoarea să vorbesc cu el de mai multe ori [...] am venit să-i spun o o anumită aventură a unui lup și a unui miel care au băut împreună dintr-o fântână.
- ^ Așa cum mielul a răspuns că nu poate fi el, din moment ce se născuse doar cu două luni în urmă. Atunci, acest tânăr prinț, văzând încotro se îndrepta chestia, și-a scos rapid brațele mici din pat și mi-a strigat cu o voce înfricoșată, aproape cu lacrimi în ochi: „A! paj mic, văd clar că ai de gând să spui că lupul a mâncat mielul. Vă rog să spuneți că nu l-a mâncat.” Această linie de milă a fost exprimată atât de tandru și într-un mod atât de plăcut, încât i-a încântat pe toți oamenii care l-au observat și, din partea mea, am fost atât de impresionat încât această considerație m-a făcut să mă schimb imediat. conform sentimentelor acestei mici minuni. […] Această floare divină [prințul] nu a fost una dintre acele flori pe care le numim eterne, a fost un crin care a durat câteva dimineți. Pământul l-a înapoiat în Rai, înainte să-l păstreze mai bine de un secol. Și Europa și-a pierdut mari speranțe și mari temeri odată cu moartea sa. La boala lui au fost chemați cei mai excelenți doctori; și cum cei de această profesie nu sunt niciodată prea de acord în judecățile lor, ei au dat opinii diferite asupra felului de a-l trata în timpul bolii și nu și-au încetat disputa după ce a încetat să mai trăiască. Totuși, toți au fost siliți să admită că în alcătuirea trupului acestui tânăr prinț exista un principiu rău, care l-a împiedicat să-și mai păstreze sufletul frumos, care a făcut cunoscut, cu puțin timp înainte de a merge acolo sus, că era totul luminos. Întreaga curte a plâns.
- ^ Ordinul Sfântului Duh este un ordin cavaleresc francez, fondat la 31 decembrie 1578 de Henri III. Pentru cele două secole și jumătate de existență, a fost cel mai prestigios ordin de cavaler din monarhia franceză. Cu toate acestea, nu este cel mai vechi, deoarece ordinul Saint-Michel a fost fondat cu o sută zece ani înaintea lui.
- ^ Ordinul Saint-Michel este un ordin de cavalerism, fondat la Amboise la 1 august 1469 de către Ludovic al XI-lea, sub denumirea de „Ordinul și compania bună a domnului Saint Michel”. Membrii ordinului Saint-Michel s-au autointitulat „cavaleri ai ordinului Regelui”, în timp ce cavalerii ordinului Sfântului Duh s-au numit „cavaleri ai ordinului Regelui”. Sediul său a fost stabilit la mănăstirea Mont-Saint-Michel.[23]
- ^ Marie de Luxembourg-Saint-Pol, cunoscută sub numele de Marie de Luxembourg, s-a născut în 1472 la Luxemburg și a murit la 1 aprilie 1547, la La Fère (Franța). Recunoscută pentru caracterul ei caritabil și pios, este, printre altele, Contesa de Saint-Pol (Marie I) și Contesa de Soissons. Prin cele două căsătorii ale sale, ea și-a sporit posesiunile și a devenit strămoșul comun al numeroaselor dinastii europene prin intermediul Casei de Bourbon.
- ^ María Osorio y Pimentel (Madrid, 1490 - Napoli, octombrie 1539) a fost o nobilă castiliană, a II-a Marchiză de Villafranca del Bierzo prin naștere și soția lui Pedro de Toledo (Pedro Álvarez de Toledo y Zúñiga), vicerege al Neapolelui.
Referințe
- ^ Carmona, Michel (). Marie de Médicis (în franceză). Paris: Le Grand livre du mois. p. 635. ISBN 2-7028-6727-8. (pagina 572 - anexa « Les enfants d’Henri IV et de Marie de Médicis »)
- ^ Carmona, Michel (). Marie de Médicis (în franceză). Paris: Le Grand livre du mois. p. 635. ISBN 2-7028-6727-8. (pagina 51)
- ^ de Malherbe, François (). Œuvres (colectia Bibliothèque de la Pléiade - 231) (în franceză). Paris: Éditions Gallimard. pp. 1.085. ISBN 2-07-010652-7. (pagina 378)
- ^ de L'Estoile, Pierre (). Journal du règne de Henri IV roi de France et de Navarre (volumul 3) (în franceză). La Haye: chez Jean Neaulme. p. 1761. (pagina 379).
- ^ Le Mercure François […], tome 1, Paris, 1612, p. 176 (în franceză).
- ^ Rodolphe Le Maistre, La Santé du Prince ou le soing qu’on y doibt observer, [Paris], s.n., 1616, p. 2 et passim (în franceză).
- ^ Journal de Jean Heroard, Fayard, 1989, volumul 2, paginile 1971-1972. (în franceză)
- ^ de Sainte-Marie, Anselme (). Histoire généalogique et chronologique de la maison royale de France (volumul 1). Amsterdam. pp. 2 volume : 894.
- ^ Se pare că una dintre primele mențiuni ale acestui prenume, dacă nu prima, apare în L’Estat de la France dans sa perfection […], Paris, 1658, page 43 : « De Marie de Medicis, il eut […] Nicolas Duc d’Orleans, qui mourut fort ieune […] ».
- ^ Georges Lacour-Gayet, Revue critique d’histoire et de littérature […], Paris, année 1898, p. 254, note (în franceză).
- ^ Journal de Jean Héroard sur l’enfance et la jeunesse de Louis XIII […] par E. Soulié et E. de Barthélemy, (tome I), Paris, 1868, p. 258, note 2 (în franceză).
- ^ Delorme, Philippe (). Marie de Médicis. Paris: Éditions Pygmalion / Gérard Watelet. p. 321. ISBN 2-85704-553-0. (pagina 111).
- ^ de Montjouvent, Philippe (). Éphéméride de la Maison de France de 1589 à 1848 - Henri IV et ses descendants (în franceză). Charenton: Éditions du Chaney. p. 477. ISBN 2-913211-01-1. (paginile 318 si 320)
- ^ Carmona, Michel (). Marie de Médicis (în franceză). Paris: Le Grand livre du mois. p. 635. ISBN 2-7028-6727-8. (paginile 83, 85 și 573)
- ^ Batiffol, Louis (). La vie intime d’une reine de France au XVIIe siècle - Marie de Médicis (în franceză). Paris: Calmann-Lévy. pp. 2 volume : 327 p. Parametri lipsă! (Format:P.) și 242 p. Parametri lipsă! (Format:P.). (pagina 278)
- ^ Batiffol, Louis (). La vie intime d’une reine de France au XVIIe siècle - Marie de Médicis (în franceză). Paris: Calmann-Lévy. pp. 2 volume : 327 p. Parametri lipsă! (Format:P.) și 242 p. Parametri lipsă! (Format:P.). (pagina 279)
- ^ Tristan, L’Hermite (). Le page disgracié, où l’on voit de vifs caractères d’hommes de tous tempéramens et de toutes professions (Bibliothèque elzévirienne, 84)location=Paris (în franceză). Éditions Plon, Nourrit et Co. p. 455. (paginile 30-32)
- ^ Tristan, L’Hermite (). Le page disgracié, où l’on voit de vifs caractères d’hommes de tous tempéramens et de toutes professions (Bibliothèque elzévirienne, 84)location=Paris (în franceză). Éditions Plon, Nourrit et Co. p. 455. (paginile 34-35)
- ^ Carmona, Michel (). Marie de Médicis (în franceză). Paris: Le Grand livre du mois. p. 635. ISBN 2-7028-6727-8. (pagina 85)
- ^ de Montjouvent, Philippe (). Éphéméride de la Maison de France de 1589 à 1848 - Henri IV et ses descendants (în franceză). Charenton: Éditions du Chaney. p. 477. ISBN 2-913211-01-1. (pagina 19)
- ^ François Velde (). „The French Royal Family : Titles and Customs”. Heraldica (în engleză). Accesat în .
- ^ Neubecker, Ottfried; Harmignies, Roger (Adaptare franceza) (). Le grand livre de l’héraldique - l’histoire, l’art et la science du blason. Éditions Bordas. p. 288. ISBN 2-04-027000-0. (pagina 98 (blazonul ducatului de Orléans))
- ^ a b Pinoteau, Hervé (). État de l’Ordre du Saint-Esprit en 1830 et la survivance des Ordres du roi (Autour des dynasties françaises nr.2). Paris: Nouvelles Éditions latines. p. 165. ISBN 2-7233-0213-X. (pagina 15)
- ^ Boucher, Jean-Jacques (). Charles Ferdinand d’Artois, duc de Berry (în franceză). Paris: Éditions Fernand Lanore. p. 253. ISBN 2-85157-194-X. (pagina 15)
Bibliografie
- Carmona, Michel (). Marie de Médicis (în franceză). Paris: Le Grand livre du mois. p. 635. ISBN 2-7028-6727-8.
- Batiffol, Louis (). La vie intime d’une reine de France au XVIIe siècle - Marie de Médicis (în franceză). Paris: Calmann-Lévy. pp. 2 volume : 327 p. Parametri lipsă! (Format:P.) și 242 p. Parametri lipsă! (Format:P.).
- Tristan, L’Hermite (). Le page disgracié, où l’on voit de vifs caractères d’hommes de tous tempéramens et de toutes professions (Bibliothèque elzévirienne, 84)location=Paris (în franceză). Éditions Plon, Nourrit et Co. p. 455.
Legături externe
- en Titres et coutumes de la maison royale de France sur Heraldica
Predecesor: | Monsieur d'Orléans | Succesor: ' |
Predecesor: Alexandre-Édouard | ![]() Duce de Orléans 1607 – 1611 | Succesor: Gaston |
Predecesor: Ludovic, delfinul Franței | Moștenitor prezumtiv la tronurile Franței și Navarei 1610 – 1611 | Succesor: Gaston, Duce de Anjou |
|
|