Oxid de mercur (II)
Oxid de mercur (II) | |
![]() | |
Denumiri | |
---|---|
Alte denumiri | oxid mercuric, montroydit |
Identificare | |
SMILES O=[Hg][1] ![]() | |
Număr CAS | 21908-53-2 |
PubChem CID | 9837314 30856, 9837314 |
Informații generale | |
Formulă chimică | HgO |
Aspect | solid de culoare roșie-portocalie |
Masă molară | 216,59 g/mol |
Proprietăți | |
Densitate | 11.14 g/cm3 |
Starea de agregare | solid |
Punct de topire | 500°C |
Solubilitate | insolubil |
![]() ![]() | |
Sunt folosite unitățile SI și condițiile de temperatură și presiune normale dacă nu s-a specificat altfel. | |
Modifică date / text ![]() |
Oxidul de mercur (II), cunoscut și sub denumirea de oxid mercuric, este un compus binar al mercurului cu oxigenul și are formula chimică HgO. Acesta este solid în condiții normale de temperatură și presiune, având o culoare roșie spre portocalie.
Este folosit în anumiți acumulatori electrici.
Istorie
În 1774 Joseph Priestley a descoperit eliberarea oxigenului în timpul descompunerii oxidului mercuric.
Acest proces e redat prin următoarea ecuație:
2HgO → 2Hg + O₂
Sinteză
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/Montroydite.jpg/220px-Montroydite.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/34/Cinnabar_structure.jpg/220px-Cinnabar_structure.jpg)
Forma roșiatică a compusului poate fi fabricată prin încălzirea mercurului în oxigen la aproximativ 350 °Celsiu, sau prin piroliza azotatului de mercur (II) (Hg(NO3)2) [2] Forma galbenă poate fi obținută prin precipitarea ionilor de Hg2+ cu alcali. [2] Diferența de culoare este datorată mărimii particulelor, dar amândouă formele au aceeași structură. [2]
Referințe
|
![]() | Acest articol despre un oxid este un ciot. Puteți ajuta Wikipedia prin completarea lui. |