Pierderi teritoriale ale României
Pierderile teritoriale ale României sunt trecerile unor teritorii de sub suveranitatea statului român sub o suveranitate străină, în decursul istoriei.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/RomaniaLosses1878.jpg/250px-RomaniaLosses1878.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a4/RomaniaLosses1918.jpg/250px-RomaniaLosses1918.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Romania%27s_1940_lost_territories.jpg/250px-Romania%27s_1940_lost_territories.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/74/DeltaPierderi.jpg/250px-DeltaPierderi.jpg)
Motivele pierderilor
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/SulinaUkrDeFacto.jpg/250px-SulinaUkrDeFacto.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/AnimatieGraniteRomania_1859-2010.gif/250px-AnimatieGraniteRomania_1859-2010.gif)
Motivele pierderilor sunt multiple:
- prin cedare și tratat, în situația de pace cu statul beneficiar, dar sub amenințarea trecerii la starea de război;
- prin cedare și tratat, în situația de pace cu statul beneficiar, dar sub presiunea politică, economică sau militară a unei mari puteri, susținând statul beneficiar;
- prin înfrângere militară.
Lista pierderilor
- În 1878 prin Tratatul de la Berlin, teritoriul județelor Cahul, Bolgrad și Ismail pe care România le moștenise de la Principatul Moldovei în 1859, au fost reîncorporate Imperiului Rus; a redobândit această regiune în 1918 prin Unirea Basarabiei;
- În martie 1918, prin Pacea de la București, România, înfrântă de armatele austro-germane și bulgare, a fost silită să cedeze Austro-Ungariei o fâșie de teritoriu de-a lungul Carpaților, Bulgariei, Dobrogea la sud de linia Rasova-Agigea, și Puterilor Centrale restul Dobrogei până la brațul Sfântu Gheorghe; a redobândit aceaste teritorii după Unirea din 1918 prin Tratatele de pace de la Saint-Germain, de la Trianon și de la Neuilly;
- În decursul anului 1940, prin ultimatumul din , emis ca o consecință a pactului Hitler-Stalin, România este silită să cedeze mai multe teritorii Uniunii Sovietice: Bucovina de Nord, Ținutul Herța(teritoriu care nu fusese menționat în ultimatum și nici în Pactul Ribbentrop-Molotov) și Basarabia. Prin Dictatul de la Viena Ungariei: Transilvania de Nord, iar prin Tratatul de la Craiova Bulgariei: Dobrogea de Sud (la sud de linia Ostrov-Vama Veche); Transilvania de Nord a fost eliberată de sub ocupația maghiară in toamna anului 1944 de catre armatele româno-sovietice si redobândită legal prin Tratatul de la Paris din 1947. În toamna anului 1940, ca urmare a neînțelegerilor asupra traseului noii frontiere sovieto-române pe Brațul Chilia și a nerecunoașterii de câtre URSS a vechii frontiere ruso-române din perioada 1878–1918, trupele sovietice au debarcat și au ocupat în luna octombrie insulele Salangic, Dalerul Mare, Dalerul Mic și Maican., URSS punând astfel România în fața faptului împlinit si dobândind controlul deplin asupra navigației pe Brațul Chilia prin mutarea de facto a frontierei de stat la sud de aceste insule ocupate, respectiv de pe Brațul Stambulul Vechi pe Brațul Musura.[1]
- În 1948, contrar prevederilor Tratatului de Pace de la Paris din 1947 care a lăsat aceste teritorii românești în componența statului român, printr-un protocol bilateral româno-sovietic, Republica Populară Romînă a cedat Uniunii Sovietice, insulele Coasta-Dracului (Tătarul Mic), Dalerul mare, Dalerul Mic, Maican, Limba și Șerpilor, primele patru situate pe Brațul Chilia, a cincea la vărsarea acestuia în mare, iar a șasea situată în larg la aproximativ 45 de km de Sulina.[2] În urma disoluției URSS, aceste teritorii au revenit Ucrainei. O dispută între Ucraina și România asupra platoului continental au făcut ca România să recupereze, la Curtea Internațională de Justiție de la Haga, o suprafață semnificativă din platoul continental din Marea Neagră.[3]
Note
- ^ Șișcanu, Elena (). „Chestiunea gurilor Dunării (1940-1941)” (PDF). Analele științifice ale Universității de Stat „Bogdan Petriceicu Hasdeu” din Cahul.
- ^ Pe Harta Principatelor Unite ale României de Pr. George Filipescu-Dubău și Anton Parteni-Antonin, Iași 1865, apar denumirile de Tatomir pentru acest braț secundar, și de Tatomirești pentru localitatea cunoscută astăzi sub numele de Tatanir. Atât Tătaru, cât și Tatanir sunt greșeli de transcriere a cartografilor militari de le sfârșitul secolului al XIX-lea. Brațul Chilia apare în cronicile bizantine și genoveze din Evul Mediu sub numele de Lykostoma („gura lupilor” în grecește) sau Licostomo, care desemnează și un port-cetate așezat în preajma actualei localități Periprava.
- ^ Alina Neagu (). „Verdict favorabil Romaniei la Curtea Internationala de Justitie: Insula Serpilor nu are statut juridic de insula, ci de stinca”. Hotnews.ro. Arhivat din original la . Accesat în . și MAE Comunicat de presă din 3 februarie 2009 mae.ro, accesat 4 februarie 2009
Bibliografie
- M.N. Comnenul, Pământul Românesc de-a lungul veacurilor, atlas istoric, Payot, Lausanne, 1919.
- Academia Română, Atlas istorico-geografic, 1995. ISBN 973-27-0500-0
- Petre Gâștescu, Romulus Știucă, Delta Dunării, ed. CD.Press, București, 2008. ISBN 978-973-1760-98-9
Legături externe
- ro Ion Calafeteanu, Istoria României Mari Arhivat în , la Wayback Machine.
- en Ion Calafateanu, History of Romanians Arhivat în , la Wayback Machine.
|
|
![]() | Portal România |