Paulus Stephanus Cassel
Paulus Stephanus Cassel | |
![]() | |
Född | 27 februari 1821[1][2] Głogów |
---|---|
Död | 23 december 1892[1][2] (71 år) Friedenau |
Andra namn | A. F. Schmidt[3] |
Medborgare i | Kejsardömet Tyskland och Tyskland[4] |
Utbildad vid | Humboldt-Universität zu Berlin ![]() |
Sysselsättning | Bibliotekarie, författare, teolog, journalist, politiker |
Befattning | |
Ledamot av Preussens representanthus | |
Redigera Wikidata |
Paulus Stephanus (ursprungligen Selig) Cassel, född den 27 februari 1821 i Glogau, Schlesien, död den 23 december 1892 i Friedenau nära Berlin, var en tysk teolog och arkeolog. Han var bror till David Cassel.
Cassel, som hade judiska föräldrar, övergick 1855 till kristendomen. Han valdes 1866 till medlem av preussiska deputeradekammaren och blev 1867 predikant vid Kristuskyrkan i Berlin. År 1891 lämnade han denna predikantbeställning. Cassel utövade en ovanligt omfattande skriftställarverksamhet inom teologi, mytologi, sagohistoria och symbolik. Han utgav bland annat en judafolkets historia från Jerusalems förstöring till 1847, kommentarer till Domarboken, Ruts och Esters bok, andaktsböcker och apologetiska skrifter, stridsskrifter mot antisemitismen, vidare Magyarische Alterthümer (1848), Von Warschau bis Olmütz (1851), Eddische Studien (1857), Weihnachten, Ursprung, Bräuche und Aberglauben (1862) och Deutsche Reden (1871) med flera. Åren 1875–1889 utgav han den teologiska veckoskriften Sunem.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/22px-Commons-logo.svg.png)
Källor
Noter
- ^ [a b] Bibliothèque nationale de France, BnF Catalogue général : öppen dataplattform, läs online, läst: 10 oktober 2015, licens: öppen licens.[källa från Wikidata]
- ^ [a b] SNAC, Paulus Stephanus Cassel, läs online, läst: 9 oktober 2017.[källa från Wikidata]
- ^ Tjeckiska nationalbibliotekets databas, läst: 30 augusti 2020.[källa från Wikidata]
- ^ Libris, 7 januari 2013, läs online, läst: 24 augusti 2018.[källa från Wikidata]
Tryckta källor
- Cassel, Paulus Stefanus i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1905)
|