Угода між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування ЧФ РФ на території України
Угода про статус та умови перебування ЧФ РФ на території України | |
---|---|
Тип | міжнародний |
Підписано | 28 травня 1997 |
Місце | ![]() |
Чинність | 12 липня 1999 |
Сторони | ![]() ![]() |
Мови | українська, російська |
![]() |
Угода між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України (рос. Соглашение между Российской Федерацией и Украиной о статусе и условиях пребывания Черноморского флота Российской Федерации на территории Украины) — міждержавна угода між Україною та Росією стосовно умов перебування російського Чорноморського флоту на військовій базі у місті Севастополі, підписана 28 травня 1997 року.
Сутність
Відповідно до угоди основною базою Чорноморського флоту Росії є місто Севастополь. Крім того, відповідно до Угоди про параметри поділу Чорноморського флоту за Чорноморським флотом РФ лишається право користування 31-им випробувальним центром у місті Феодосії, аеропортом Гвардійське, військовим санаторієм «Ялта», 830-им постом зв'язку та ретрансляції у місті Ялті, 1001-им пунктом високочастотного зв'язку у селі Прибережному та 2436-им складом ракетного палива на станції Мамут[1]. Термін дії угоди становив 20 років з дати початку її тимчасового застосування та може бути автоматично пролонгований на п'ятирічні періоди за відсутності письмового повідомлення від однієї зі сторін про припинення дії угоди.
Угоду було підписано у Києві 28 травня 1997 року прем'єр-міністрамим України та Росії Павлом Лазаренком та Віктором Черномирдіним. Угода ратифікована Верховною Радою України 24 березня[2] та Радою Федерації 25 червня 1999 року[3].
Пролонгація
21 квітня 2010 року у Харкові Президенти України та Росії Віктор Янукович та Дмитро Медведєв підписали так звані Харківські угоди, відповідно до яких термін перебування Чорноморського флоту Росії у Криму подовжувався на 25 років з 28 травня 2017 року з автоматичною пролонгацією на п'ятирічні терміни за відсутності письмової відмови однієї зі сторін угоди[4].
28 квітня Рада Федерації ратифікувала угоду про подовження терміну перебування флоту у Севастополі[5]. 27 квітня угоду ратифікувала й Верховна Рада[6]; під час пленарного засідання парламенту між представниками опозиційних та провладних партій відбувалися сутички[7]. У день ратифікації Харківських угод у центрі Києва виникли сутички між прихильниками опозиції, які виступали проти підписання угоди, правоохоронцями[8].
Від опозиційних політиків лунали заклики в односторонньому порядку денонсувати Угоду, зокрема, під час Кримської кризи[9]. 19 червня 2013 року проєкт закону про денонсацію Угоди підтримали 152 народні депутати[10]; 21 березня 2014 року у Верховній Раді повторно було зареєстровано закон про денонсацію Харківських угод[11].
Денонсація
Після анексії Криму Росією Рада Федерації РФ 1 квітня 2014 року в односторонньому порядку денонсувала Угоду про перебування Чорноморського флоту РФ на території України[12].
Примітки
- ↑ Угода між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту
- ↑ Закон України Про ратифікацію Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України
- ↑ Законопроект № 97082387-2 О ратификации Соглашения между Российской Федерацией и Украиной о статусе и условиях пребывания Черноморского флота Российской Федерации на территории Украины(рос.)
- ↑ Угода між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України
- ↑ Законопроект № 363935-5 О ратификации Соглашения между Российской Федерацией и Украиной по вопросам пребывания Черноморского флота Российской Федерации на территории Украины [Архівовано 2019-10-07 у Wayback Machine.](рос.)
- ↑ Закон України Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України
- ↑ Верховна Рада ратифікувала харківські угоди
- ↑ Протест проти ратифікації «харківських угод» як тест на зрілість опозиції
- ↑ Тимошенко назвала ЧФ Росії «джерелом війни» та закликала до денонсації «харківських угод»
- ↑ Рада провалила денонсацію харківських угод
- ↑ У ВР зареєстрували законопроект про денонсацію «Харківських угод»
- ↑ Законопроект № 484131-6 О прекращении действия соглашений, касающихся пребывания Черноморского флота Российской Федерации на территории Украины [Архівовано 2014-04-15 у Wayback Machine.](рос.)
Посилання
- Угода між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України
- Гай-Нижник П. П. Росія проти України (1990–2016 рр.): від політики шантажу і примусу до війни на поглинання та спроби знищення. – К.: «МП Леся», 2017. – 332 с. ISBN 978-617-7530-02-1