Чемпіонат світу з футболу 1974 (кваліфікаційний раунд, плей-оф КОНМЕБОЛ — УЄФА)
Відбір на ЧС-1974 (плей-оф УЄФА–КОНМЕБОЛ) | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Солдати на Національному стадіоні в Сантьяго у вересні 1973 | |||||||
Турнір | Відбір на ЧС-1974 | ||||||
| |||||||
Перша гра | |||||||
| |||||||
Дата | 26 вересня 1973 | ||||||
Стадіон | ім. Леніна, Москва | ||||||
Арбітр | Армандо Маркес (Бразилія) | ||||||
Глядачі | 48 891 | ||||||
Друга гра[1] | |||||||
| |||||||
Технічна поразка збірної СРСР | |||||||
Дата | 21 листопада 1973 | ||||||
Стадіон | Національний стадіон, Сантьяго | ||||||
Арбітр | Еріх Лінемайр (Австрія) | ||||||
Глядачі | 15 000 |
Формат відбору на чемпіонат світу з футболу 1974 передбачав, що переможці Групи 3 відборкового турніру КОНМЕБОЛ і Групи 9 відборкового турніру УЄФА мали розіграти одну путівку до фінальної частини світової першості в рамках матчів плей-оф між собою. Учасниками цього плей-оф стали відповідно збірні Чилі та СРСР.
Плей-оф мав складатися із двох ігор, по одній на полі кожного із суперників. Перша гра пройшла у Москві і завершилася нульовою нічиєю. Радянська збірна відмовилася проводити другу гру в Чилі, де двома місяцями раніше відбувся військовий переворот і встановився антирадянські налаштований режим Августо Піночета. Пропозиція щодо проведення гри на нейтральному полі була відкинута чилійською стороною та ФІФА, тож радянськім футболістам було зараховано технічну поразку 0:2 за неявку на матч, і путівку на чемпіонат світу отримала збірна Чилі. При цьому гра-відповідь формально відбулася — чилійці вийшли на поле, розвели м'яч і забили гол у порожні ворота.
Політичне підґрунтя
1970 року на президентських виборах у Чилі перемогу отримав Сальвадор Альєнде, кандидат від альянсу соціалістів і комунстів, ставши таким чином першим у світі політиком марксистських поглядів, що прийшов до влади у своїй країні шляхом виборів[2].
Президентство Альєнде протривало до вересня 1973 року, в якому шляхом військового перевороту до влади прийшла хунта на чолі з Августо Піночетом, що розпочала репресії щодо прибічників Альєнде. Символом репресій став Національний стадіон у Сантьяго, перетворений на концентраційний табір, де було ув'язнено тисячі людей, багато з яких були піддані тортурам та вбиті. Саме на цьому стадіоні 21 листопада 1973 року мала відбутися гра проти радянської збірної.
Попередні етапи кваліфікації
СРСР
Радянська команда потрапила до Групи 9 європейського відбору, єдиної, переможець якої отримував не пряму путівку до фінальної частини чемпіонату світу, а лишень місце у міжконтинентальному плей-оф.
Радянські футболісти розпочали змагання поразкою 0:1 у виїздній грі проти збірної Франції, проте згодом двічі поспіль взяли гору над командою Ірландії та з рахунком 2:0 удома здолали французів, що дозволило їм фінішувати на чолі відбіркової групи.
Чилі
Як і у випадку європейського відбору, у відборковому турнірі КОНМЕБОЛ від початку було визначено, що до континентального плей-оф потрапить переможець однієї із груп, а саме третьої. У цій групі чилійцям мали протистояти збірні Перу та Венесуели. Остання знялася зі змагання до його початку, а збірні Чилі і Перу святкували домашні перемоги одна над одною із однаковим рахунком 2:0, тож доля путівки до плей-оф відбору врешті-решт вирішувалася у додатковій грі між ними на нейтральному полі, в якій із рахунком 2:1 гору взяли чилійці.
Матчі
Перша гра
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() СРСР | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() Чилі |
|
|
Проведення першої гри плей-оф було під питанням, адже вона вимагала подорожі чилійських футболістів до СРСР. Режим Піночета заборонив громадянам країни залишати її територію, до того ж вважав подорож футбольної команди до свого головного ідеалогічного ворога ризикованою. Утім, врешті-решт було вирішено, що продовження участі у відборі на світову першість має позитивно вплинити на міжнародний імідж країни, фактично зруйнований військовим переворотом. Тож команда отримала дозвіл на гру у Москві за умови відмови учасників делегації від будь-яких заяв і коментарів політичної спрямованості.
По прильоту до Москви делегацію не зустрічали чилійські дипломати, адже після перевороту СРСР не визнав новий уряд і розірвав дипломатичні відносини із Чилі[3].
Сама гра проходила на тлі загальної знервованості, зокрема ширилися чутки, що радянська влада планує заарештувати футбольну делегацію Чилі задля подальшого обміну її на політичних в'язнів, утримуваних режимом Піночета[4].
Результат гри, нульова нічия, став великим розчаруванням для приймаючої сторони, що сподівалася на впевнену перемогу на домашньому полі над суперником, який з огляду на політичну складову протистояння став принциповим[5].
Друга гра
Враховуючи антирадянську налаштованість правлячого режиму в Чилі, Федерація футболу СРСР звернулася до ФІФА з вимогою перенесення матчу-відповіді на нейтральне поле. Чилійська федерація спочатку не заперечувала проти такого сценарію, проте згодом під тиском керівництва країни, для якого принциповим було довести світовій спільноті нормальність ситуації в Чилі після перевороту, почала наполягати на проведенні гри в Сантьяго.
Спеціальна комісія ФІФА відвідала чилійську столицю і провела інспекцію стадіону, на території якого за деякими свідченнями на той час продовжували утримуватися близько 7 тисяч політичних в'язнів, і дала позитивний відгук про можливість проведення гри на ньому. За іншими даним на час інспекції в'язнів було тимчасово вивезено до Атаками[5].
Попри рішення ФІФА радянська сторона наполягала на неможливості подорожі своїх гравців до Чилі, зазначивши у листі до ФІФА, що «з моральних міркувань радянські футболісти не можуть грати на стадіоні у Сантьяго, вкритому кров'ю чилійських патріотів»[3][6]. Це рішення було підтримано іншими країнами «східного блоку», зокрема збірна НДР, що вже кваліфікувалася до участі у чемпіонаті світу 1974, погрожувала бойкотувати турнір[4].
Попри відмову радянських футболістів матч було вирішено провести. За присутності 15 тисяч глядачів команда господарів вийшла на поле, розвела м'яч із центру поля, пройшли до порожніх воріт суперників, і їх капітан Франсіско Вальдес забив гол. Оскільки після пропущеного гола м'яч мала розігрувати команда суперників, яка на гру не прибула, арбітр гру зупинив, а згодом збірній СРСР було присуджено технічну поразку 0:2.
Наслідки
Чилі
У фінальній частині світової першості чилійці потрапили до Групи 1, де їм протистояли господарі турніру, збірна ФРН, а також два абсолютні новачки чемпіонатів світу — збірні НДР та Австралії. Мінімально програвши свою першу гру західнонімецьким футболістам і зігравши унічию проти їх східних сусідів, команад Чилі залишала шанси на вихід до другого групового етапу, проте не скористалася ними, не зумівши забити бодай один гол у ворота австралійців (нічия 0:0).
СРСР
Після непотрапляння до фінальної частини ЧС-1974 у радянської футбольної збірної почався період спаду — вона не змогла пробитися до фінальних частин ЧС-1978 та чемпіонатів Європи 1976 і 1980 років.
Примітки
- ↑ а б Технічна поразка радянської команди через відмову проводити гру в Чилі.
- ↑ BBC: September 11, 1973 — The Day Democracy Died in Chile [Архівовано 30 жовтня 2002 у Wayback Machine.] (англ.)
- ↑ а б García, Miguel (17 травня 2015). Chile vs. URSS, 1973. La cara negra del fútbol. Архів оригіналу за 7 березня 2017. Процитовано 6 березня 2017.
{{cite web}}
: Cite має пустий невідомий параметр:|7=
(довідка) (ісп.) - ↑ а б Chile – URSS (1973) : el partido fantasma. Curiosidades del fútbol. 7 травня 2012. Архів оригіналу за 7 березня 2017. Процитовано 6 березня 2017. (ісп.)
- ↑ а б Dev, Ravi (16 квітня 2014). The Soccer Match That Should Have Never Been Played. Medium. Архів оригіналу за 7 березня 2017. Процитовано 6 березня 2017.(англ.)
- ↑ Wright, Chris (15 липня 2013). Retro Football: Chile Qualify For '74 World Cup By Beating USSR With A Single Shot In Sinister Circumstances. Who ate all the pies. Архів оригіналу за 7 березня 2017. Процитовано 6 березня 2017. (англ.)
Посилання
- RSSSF - 1974 World Cup Qualification [Архівовано 24 лютого 2017 у Wayback Machine.] (англ.)