Douglas A-20 Havoc
Douglas A-20 Havoc | |
---|---|
![]() | |
Призначення: | Штурмовик/легкий бомбардувальник/нічний винищувач |
Перший політ: | 23 січня 1938 |
Прийнятий на озброєння: | 10 січня 1938 |
Знятий з озброєння: | 1949 |
Період використання: | 1940-ві |
На озброєнні у: | США, Канада, СРСР, Велика Британія |
Розробник: | Douglas Aircraft Company |
Виробник: | Douglas Aircraft Company |
Всього збудовано: | 7478 |
Конструктор: | Douglas Aircraft Company |
Екіпаж: | 2-3 особи |
Крейсерська швидкість: | 544 км/год |
Максимальна швидкість (МШ): | 546 км/год |
Бойовий радіус: | 1500 км |
Дальність польоту: | 1 690 км |
Практична стеля: | 8 400 м |
Швидкопідйомність: | 10,2 м/с |
Довжина: | 14,63 м |
Висота: | 5,36 м |
Розмах крила: | 18,69 м |
Площа крила: | 43,20 м² |
Двигуни: | 2 × Wright R-2600-A5B |
Тяга (потужність): | 2 x 1700 к.с. |
Гарматне озброєння: | 3×7,62-мм кулемета M1919 Browning (курсові) 2×7,62-мм кулемета M1919 Browning (хвостові) 1×7,62-мм кулемет Vickers K (вентральний) |
Внутрішнє бомбове навантаження: | 1,9 тонни кг |
![]() |
Ду́глас А-20 «Хе́вок» (англ. Douglas A-20 Havoc) — американський військовий літак часів Другої світової війни. В різних модифікаціях виконував роль штурмовика, легкого бомбардувальника і нічного винищувача.
Початково виготовлявся на експорт для Франції під заводським позначенням DB-7, надалі масово використовувався в авіації більшості країн антигітлерівської коаліції. Основними експлуатантами були ВПС США, Великої Британії і Радянського Союзу. В ВПС країн Британської співдружності версія нічного винищувача отримала назву «Хевок», а бомбардувальний варіант відомий під ім'ям «Бостон» (англ. Boston). Остання назва використовувалась для всіх A-20 в СРСР, а у ВПС США прийнятий на озброєння під назвою А-20 «Хевок».
Історія створення
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/de/Long_lines_of_a_A-20_attack_bombers_roll_ceaslessly%2C_night_and_day%2C_through_the_Douglas_Aircraft_plant_at_Long_Beach..._-_NARA_-_196399.tif/lossy-page1-200px-Long_lines_of_a_A-20_attack_bombers_roll_ceaslessly%2C_night_and_day%2C_through_the_Douglas_Aircraft_plant_at_Long_Beach..._-_NARA_-_196399.tif.jpg)
В березні 1936 року, група інженерів Northrop Corporation під керівництвом Джона Нортропа, Дональда Дуґласа і Еда Хайнемана[en] запропонувала проєкт двомоторного штурмовика для потреб армії. Літак під позначенням «модель 7A» мав бути суцільнометалевим високопланом з висувним шасі з носовою стійкою. В 1937 році командування ВПС висунуло офіційне вимоги до літака: швидкість 200 миль/год (322 км/год), дальність польоту 1200 миль (1930 км) і бомбове навантаження 1200 фунтів (544 кг). Оскільки розрахунки характеристик «моделі 7A» показали невідповідність в масі і дальності польоту, інженери почали роботу над «моделлю 7B», яка мала використовувати потужніші мотори Pratt & Whitney R-1830 Twin Wasp і збільшений розмір баків. Для збільшення шансів на конкурсі планувались два варіанти носової частини — з робочим місцем бомбардира і відповідними оглядовими вікнами, або з встановленим курсовим озброєнням.
До конкурсу, який відбувся в липні 1938 року, компанія Northrop Corporation не дожила, оскільки була поглинута компанією Douglas Aircraft Company. Але роботи над «моделлю 7B» не були припинені і проєкт зміг взяти участь. В результаті конкурсу переможця не було виявлено і компаніям запропонували виготовити по одному прототипу для випробувань. Перший прототип «моделі 7B» піднявся в повітря 26 жовтня 1938 року, і хоча прототип розбився 23 січня 1939 року проведені випробування показали відмінну маневренність і швидкість, без жодних вагомих недоліків. Новий літак зацікавив і іноземних експлуатантів, перше замовлення здійснила Франція і наступний прототип з позначенням DB-7 виготовлявся саме на експорт.
Серійне виробництво почалось в жовтні 1939 року і тривало до вересня 1944, за цей час було виготовлено 7478 літаків.[1]
Основні модифікації
- DB-7 — оснащувався 14-и циліндровими двигунами R-1830-S3C-G (1000 к.с.) або R-1830-S3C4-G (1200 к.с.). Курсове озброєння — 4 7,5-мм кулемети в носовій частині, захисне — 2 7,5-мм кулемети в верхній і нижній установках. Маса бомбового навантаження — 800 кг. Виготовлявся на експорт для Франції (там позначався DB-7B3) в кількості 270 літаків, але через капітуляцію більшість з них опинились в Британії. Там літаки з двигуном R-1830-S3C-G отримали позначення Boston Mk.I, а з двигунами R-1830-S3C4-G — Boston Mk.II. В Британії літаки переобладнали британським обладнанням і озброєнням, пізніше більшість «Бостонів» переобладнали в нічні винищувачі Havoc Mk.I.
- DB-7A — DB-7 з двигунами Wright R-2600-A5B потужністю 1600 к.с. 100 літаків були замовлені Францією, але всі опинились в Британії, де були переобладнані в нічні винищувачі Havoc Mk.II
- DB-73 — DB-7A з подовженою носовою частиною. В травні 1940 року Франція замовила 480 літаків, через капітуляцію вони були поставлені Британії (Boston Mk.III), окрім 207 літаків які залишились в США через вступ країни в війну.
- DB-7B — аналог DB-73 для Великої Британії, де позначався Boston Mk.III. Було замовлено 300 літаків, з яких 6 залишилось в США.
- DB-7C — торпедоносний варіант DB-73 для ВПС Нідерландської Ост-Індії. В травні-червні 1942 року було виготовлено 48 літаків.
- A-20 — перша модифікація для ВПС США. Оснащувався двигунами Wright R-2600-7 (1700 к.с.) або Wright R-2600-11. Виготовлено 63 літаки, які пізніше були переобладнані в розвідники і нічні винищувачі.
- F-3 — варіант розвідника переобладнаного з A-20 (3 екз.)
- P-70 — варіант нічного винищувача переобладнаного з A-20 (60 екз.)
- A-20A — оснащувався двигунами Wright R-2600-3 (1600 к.с.) або Wright R-2600-11. Курсове озброєння — 4 7,62-мм кулемети, захисне три такі кулемети: два в верхній турелі, і один знизу. Частині літаків мала по одному 7,62-мм кулемету напрямленому назад в мотогондолах. Маса бомбового навантаження — 908 кг. До вересня 1941 року було виготовлено 143 літак, один з яких був переданий ВМС де отримав позначення BD-1.
- A-20B — оснащувався двигунами Wright R-2600-11. Курсове озброєння — 2 12,7-мм кулемети, захисне — один 12,7-мм в верхній турелі, і один 7,62-мм кулемет знизу. Маса бомбового навантаження — 940 кг. Виготовлено 999 літаків, 8 було передано ВМС де вони отримали позначення BD-2.
- A-20C — оснащувався двигунами Wright R-2600-23. Озброєння аналогічне до A-20A. З весни 1941 року виготовлено 948 літаків, 200 з них було передано Британії (Boston Mk.IIIA)
- A-20G — використовувалась нова незасклена носова частина де встановлювались 6 12,7-мм кулеметів. Захисне озброєння — 12,7-мм кулемет в верхній установці і 7,62-мм кулемету в нижній. Максимальна маса бомбового навантаження — 1800 к.с. З березня 1943 року по червень 1944 виготовлено 2850 літаків.
- A-20G-1 — літаки першої серії відрізнялись посиленим курсовим озброєнням — 4 20-мм гармати і 2 12,7-мм кулемети.
- A-20G-20 — з двадцятої серії посилено захисне озброєння — 2 12,7-мм кулемети в верхній установці і один 12,7-мм кулемет в нижній.
- A-20H — аналог A-20G останніх серій, але з двигунами Wright R-2600-29 потужністю 1600 к.с. Виготовлявся з лютого по вересень 1944 року в кількості 412 літаків.
- A-20J — A-20G з заскленою носовою частиною, курсове озброєння зменшилось до двох 12,7-мм кулеметів. Виготовлено 450 літаків, з яких 169 надійшли до Британії і отримали позначення Boston Mk.IV.
- A-20K — аналог A-20J з двигунами Wright R-2600-29 потужністю 1600 к.с. Виготовлявся з березня по вересень 1944 року в кількості 413 літаків, 90 з яких було відправлено в Британію (Boston Mk.V)
- F-3A — розвідувальний варіант A-20K. (46 літаків)
Історія використання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2b/Royal_Air_Force-_2nd_Tactical_Air_Force%2C_1943-1945._CL1456.jpg/200px-Royal_Air_Force-_2nd_Tactical_Air_Force%2C_1943-1945._CL1456.jpg)
До початку німецького наступу в ВПС Франції DB-7 стояли на озброєнні в трьох бомбардувальних групах, ще дві почали освоєння нового літака. Загалом 10 травня 1940 року в строю було 64 DB-7, всі в Північній Африці, тому в бойових діях проти німецьких військ вони взяли обмежену участь. На європейський фронт було відправлено дві групи GB I/19 і GB II/19, і 31 травня відбувся перший бойовий виліт DB-7: 12 літаків завдали удару по німецьких військах поблизу Сен-Кантену. До 14 червня було здійснено 70 літако-вильотів, після чого вцілілі DB-7 були перекинуті назад в Африку.
В складі ВПС які стали підконтрольні режиму Віші залишалось 4 групи DB-7 — дві в Марокко і дві в Алжирі. Наприкінці вересня 1941 року DB-7 з Марокко здійснили декілька нальотів на Гібралтар.
В ВПС Вільної Франції в 1944-45 роках були три бомбардувальні групи з DB-7, частина з яких була залишена в режимом Віші, ще частина — передана Британією.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0f/Boston_IIIs_88_Sqn_RAF_over_North_Sea_c1942.jpg/200px-Boston_IIIs_88_Sqn_RAF_over_North_Sea_c1942.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/29/Royal_Air_Force-_Operations_in_the_Middle_East_and_North_Africa%2C_1939-1943._CM3043.jpg/200px-Royal_Air_Force-_Operations_in_the_Middle_East_and_North_Africa%2C_1939-1943._CM3043.jpg)
Отримані після капітуляції Франції літаки «Бостон» Mk.I і Mk.II використовувались як навчальні або переобладнувались в нічні винищувачі «Хевок». В ролі бомбардувальника використовувався «Бостон» Mk.III, якими на початку осені 1941 року почали оснащувати 2-у групу Бомбардувального командування, а вже в лютому 1942 року почались бойові вильоти. Через порівняно малу дальність польоту «Бостони» могли бомбардувати тільки цілі в прибережних областях Франції і Нідерландів. З відомих місій 2-ї групи можна відзначити невдалий рейд на Дьєпп, підтримку якого здійснювали дві ескадрильї «Бостонів» — загалом 32 літаки шість з яких було втрачено. Весною 1943 року «Бостонами» було оснащено 342-у «французьку» ескадрилью, яка разом з 2-ю групою виконували місії на західному фронті аж до капітуляції Німеччини.
В Північній Африці на «Бостонах» воювали дві південноафриканські ескадрильї (24-а з листопада 1941 і 12-а з березня 1942), а в 1943 році ними було переозброєно ще чотири. Ці літаки підтримували десант в Тунісі, після цього діяли над Сицилією і Італією до кінця війни.
Загалом за час війни до Великої Британії мало вирушити близько 1550 «Бостонів», але через в військах використовувались тільки дещо більше 1200. Решта або залишились в США після нападу на Перл-Гарбор, або були відразу перевантажені на конвої для СРСР. Також до СРСР відправлялись «Бостони» які вже використовувались в бою. Останні британські «Бостони» були зняті з озброєння в 1946 році.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f2/A20BismarckSea.jpg/200px-A20BismarckSea.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/5e/Normandy-barrage.jpg/200px-Normandy-barrage.jpg)
В ВПС США A-20A з'явилися на весні 1941 року, а вже з 1942 року перші американські авіагрупи були перекинуті на британські острови. Першими, в червні, прибули екіпажі 15-ї бомбардувальної ескадрильї, які літали на британських «Бостонах», пізніше прибули американські літаки. До 1944 року кількість американських A-20 в Британії була невеликою, але до початку нормандської операції в 9-й повітряній армії було три групи A-20 (409-а, 410-а і 416-а). Окрім підтримки десанту A-20 також завдавали ударів по стартових позиціях Фау-1. В вересні 410-а група намагалась підтримати британських десантників під Арнемом, пізніше всі три групи знищували укріплення на лінії Зігфрида, а в грудні відбивали німецький наступ в Арденнах. В цей ж час почалось переозброєння на новіші A-26 Invader.
З листопада 1942 року А-20 в складі 47-ї бомбардувальної групи з'явились в Північній Африці. З середини 1943 року вона діяла на Сицилії, пізніше в Італії.
На Тихоокеанському ТВД в серпні 1942 року в Нову Гвінею було перекинуто 89-у бомбардувальну ескадрилію, і до кінця 1943 року це була єдина частина з A-20. Але на початку 1944 року вся 3-я бомбардувальна група була оснащена A-20, і перекинуто ще дві групи. Наприкінці 1944 року їх було перекинуто на Філіппіни, де вони діяли проти залишків японських військ. Після зачистки островів, A-20 деякий час діяли проти Формози, а в серпні 1945 року були переміщені на Окінаву. Після закінчення Другої світової всі A-20 були швидко зняті з озброєння.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/da/Douglas_A-20G_Boston%2C_Russia_-_Air_Force_AN2279208.jpg/200px-Douglas_A-20G_Boston%2C_Russia_-_Air_Force_AN2279208.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d7/Abadanairfield.jpg/200px-Abadanairfield.jpg)
За програмою ленд-лізу в СРСР було відправлено 3128 літаків A-20/Boston різних модифікацій, і хоча 211 було втрачено під час перевезення, СРСР з 2917 літаками став найбільшим експлуатантом цього літака. Перші «Бостони» були отримані з Британії наприкінці 1941 року, і в травні 1942 року в бій на Південному фронті було кинуто 794-ий БАП повністю оснащений «Бостонами». Літом вже було сформовані дві дивізії: 221-а на Південно-західному фронті і 244-а на Кавказі, при цьому остання мала 5 полків, і саме в такій кількості вони взяли участь в Сталінградській битві.
На весні 1943 року на фронті було 400 «Бостонів», більшість з яких діяли на півдні, зокрема 221-а дивізія брала участь в битві на курській дузі. В 1943 році «Бостони» також почали надходити на озброєння морської авіації: в січні ними був оснащений 26-й бомбардувальний полк ВПС Чорноморського флоту, а доволі швидко взагалі став основним радянським торпедоносцем. Також літом 1943 року почали надходити нова модифікація A-20G, яка використовувалась в усіх завершальних операціях радянських військ.
1 травня 1945 року в строю залишалось 995 A-20, літаки Тихоокеанського флоту пізніше взяли участь в радянсько-японській війні. Після війни A-20 залишались на озброєнні ВПС до 1950 року, а в морській авіації дл 1953 року.[1]
Інші країни
Загалом 60 DB-7 і A-20 отримали ВПС Австралії якими було оснащено 22-у ескадрилію. Остання з осені 1942 року брала участь в боях з японською армією на Новій Гвінеї.
В кінці 1944 року 30 A-20K було передано Бразилії, де вони використовувались до 1955 року.[1]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0a/Douglas_A-20_Havoc.svg/300px-Douglas_A-20_Havoc.svg.png)
Дані з Ударная авиация Второй Мировой — штурмовики, бомбардировщики, торпедоносцы[2]
DB-7 | DB-7A | DB-7B | A-20A | A-20C | A-20G-20 | ||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Довжина | 14,32 м | 14,33 м | 14,48 м | 14,50 м | 14,42 м | 14,63 м | |
Висота | 4,83 м | 5,36 м | |||||
Розмах крил | 18,67 м | 18,69 м | |||||
Площа крил | 43,11 м² | ||||||
Маса | пустого | 5171 кг | 6202 кг | 5534 кг | 6879 кг | 6845 кг | 7708 кг |
спорядженого | 8636 кг | 8765 кг | 8958 кг | 9394 кг | 9752 кг | 10 964 кг | |
Двигуни | 2 × Pratt & Whitney R-1830-S3C4-G | 2 × Wright R-2600-A5B | 2 × Wright R-2600-3 | 2 × Wright R-2600-23 | |||
Потужність | 2 × 1200 к. с. | 2 × 1600 к. с. | |||||
Максимальна швидкість | 475 км/год | 520 км/год | 515 км/год | 558 км/год | 552 км/год | 510 км/год | |
Дальність польоту | нормальна | 1600 км | 790 км | 845 км | 1200 км | 1520 км | |
максимальна | 1995 км | 1610 км | 3380 км | ||||
Практична стеля | 7835 м | 8435 м | 7470 м | 8590 м | 7720 м | 7725 м |
Країни-оператори
Див. також
- Boeing B-17 Flying Fortress
- Curtiss-Wright C-46 Commando
- Bell P-39 Airacobra
- North American P-51 Mustang
- Martin B-26 Marauder
- North American B-25 Mitchell
- Douglas A-26 Invader
Примітки
- ↑ а б в г д е Харук, 2012, с. 258-262.
- ↑ Харук, 2012, с. 258.
Джерела
- Харук А.И. Ударная авиация Второй Мировой - штурмовики, бомбардировщики, торпедоносцы. — Москва : Яуза::ЭКСМО, 2012. — 400 с. — ISBN 978-5699595877. (рос.)
Література
- Gann, Harry. The Douglas A-20 (7A to Boston III). London: Profile Publications, 1971.
- Green, William. War Planes of the Second World War, Volume Four: Fighters. London: MacDonald & Co. (Publishers) Ltd., 1961 (Sixth impression 1969). ISBN 0-356-01448-7.
- Green, William and Gordon Swanborough. WW2 Aircraft Fact Files: US Army Air Force Fighters, Part 2. London: Macdonald and Jane's Publishers Ltd., 1978. ISBN 0-354-01072-7.
- Mesko, Jim. A-20 Havoc in action. Carrollton, Texas: Squadron/Signal Publications, 1983. ISBN 0-89747-131-8.
- Taylor, John W.R. «Douglas DB-7, A-20 Havoc, and Boston (Bombers) and Douglas DB-7, Havoc, P-70 (Fighters).» Combat Aircraft of the World from 1909 to the present. New York: G.P. Putnam's Sons, 1969. ISBN 0-425-03633-2.
- Winchester, Jim, ed. «Douglas A-20 Boston/Havoc.» Aircraft of World War II (The Aviation Factfile). Kent, UK: Grange Books plc, 2004. ISBN 1-84013-639-1.
Посилання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- A-20 на Airwar.ru [Архівовано 29 листопада 2009 у Wayback Machine.]
- AeroWeb: List of survivor A-20s on display
- Baughers: Index of all A-20 variants
- Aircraft Photos: Bill Pippin's Douglas P-70 «39-736» [Архівовано 2 червня 2007 у Wayback Machine.]
- A-20 Havoc [Архівовано 20 липня 2014 у Wayback Machine.] History, images, and specs from the reference book American Combat Planes of the 20th Century by Ray Wagner
- Training video [Архівовано 2 грудня 2010 у Wayback Machine.] WWII training video on pre-flight check, takeoff, flight characteristics, and landing of the A-20.
- Porcupine Squadron
- п
- о
- р
- XFD
- XP-48
- P-70
- F3D Skyknight
- F4D Skyray
- F5D Skylancer
- XF6D Missileer
- XA-2
- A-20
- A-24
- A-26 Invader
- A-33
- A-1 Skyraider
- A-3 Skywarrior
- A-4 Skyhawk/A-4AR Fightinghawk/A-4SU Super Skyhawk
- AC-47 Spooky
- DT
- T2D
- XT3D
- TBD Devastator
- SBD Dauntless
- BD
- XBTD Destroyer
- XTB2D Skypirate
- AD Skyraider
- XA2D Skyshark
- A3D Skywarrior
- A4D Skyhawk
- YB-7
- YB-11
- B-18 Bolo
- XB-19
- XB-22
- B-23 Dragon
- B-26 Invader
- XB-31
- XB-42 Mixmaster
- XB-43 Jetmaster
- B-66 Destroyer
- Model 423
- Boston
- Digby
- Havoc
- DXD1
- O-2
- OD
- O2D
- O-31
- O-35
- O-38
- O-43
- YO-44
- O-46
- O-53
- YOA-5
- F-3
- PD
- P2D
- P3D
- C-1
- C-21
- C-32
- C-33
- YC-34
- C-38
- C-39
- C-41
- C-41A
- C-42
- C-47 Skytrain
- C-48
- C-49
- C-50
- C-51
- C-52
- C-53 Skytrooper
- C-54 Skymaster
- C-58
- UC-67
- C-68
- C-74 Globemaster
- C-84
- C-110
- XC-112/YC-112
- XC-114
- YC-116
- C-117
- C-118
- C-124 Globemaster II
- YC-129
- C-133 Cargomaster
- C-9
- C-24
- RD
- R2D
- R3D
- R4D (R4D-2 & R4D-4)
- R5D
- JD
- R6D
- CC-129
- LXD1
- PD.808
- Skymaster I
- XCG-17
- BT-1
- BT-2
- XT-30
- World Cruiser
- D-558-1 Skystreak
- D-558-2 Skyrocket
- X-3 Stiletto
|