Nakajima Ki-84
Nakajima Ki-84 | |
---|---|
![]() | |
Призначення: | винищувач |
Перший політ: | квітень 1943 |
Прийнятий на озброєння: | 1944 |
Знятий з озброєння: | 1945 |
На озброєнні у: | ![]() |
Розробник: | Літаки Накаджіма |
Всього збудовано: | 3 514 |
Конструктор: | Літаки Накаджіма |
Екіпаж: | 1 особа |
Крейсерська швидкість: | 409 км/год |
Максимальна швидкість (МШ): | 686 км/год |
Дальність польоту: | 2 168 км |
Практична стеля: | 11 826 м |
Довжина: | 9,92 м |
Висота: | 3,38 м |
Розмах крила: | 11,24 м |
Площа крила: | 21,00 м² |
Споряджений: | 3 601 кг |
Двигуни: | 1 х Nakajima Ha-45-21 Homare (1 800 к.с.) |
Кулеметне озброєння: | 2 х 12,7-мм кулемети «Ho-103» 2 x 20-мм гармати «Ho-3» |
![]() |
Nakajima Ki-84 «Hayate» (яп. キ84 疾風, Накаджіма Кі-84 «Хаяте» (Шторм)) — серійний армійський винищувач Імперської армії Японії періоду Другої світової війни. Один з найкращих японських винищувачів, який міг конкурувати з наявними винищувачами союзників, але в 1944 році, коли його прийняли на озброєння, японська армія повністю втратила перевагу в повітрі. Пізніше помітну частину винищувачів «Хаяте» перевели в резерв на Японських островах обмеживши їх використання на інших фронтах в підготовці до можливого вторгнення союзників.
В «довгій» нумерації літаків японської армії позначався Армійський винищувач Тип 4 (яп. 四式戦闘機, йон шікі сенто: кі). Кодова назва союзників — «Френк» (англ. Frank).
Історія створення
Після того, як в Японії було налагоджене серійне виробництво двигуна Kawasaki Ha-40 (японський варіант Daimler-Benz DB 601Aa), на фірмі Nakajima під керівництвом конструктора Торо Коями розпочались роботи над винищувачем Nakajima Ki-62, який мав стати конкурентом Kawasaki Ki-61. Але оскільки фірма Nakajima була завантажена роботами по літаках Nakajima Ki-43 та Nakajima Ki-44, а Ki-61 показав хороші результати, роботи по Ki-62 та його наступнику Ki-63 з двигуном Mitsubishi Ha-102 були припинені.[1]
Але досвід, набутий у ході цих робіт, було вирішено використати, коли у 1942 році командування ВПС Імперської армії Японії замовило розробку наступника Ki-43. Це мав бути багатоцільовий винищувач дальньої дії. Максимальна швидкість мала становити 640—680 км/год, тривалість польоту — 90 хв., операційна дальність — 400 км. Новий літак мав боротись в основному з винищувачами противника, і на цей момент японські ВПС вже зрозуміли що маневреність не зможе зберігатись на рівні Ki-43 з такими вимогами швидкості, але все ще вимагали більшу ніж у перехоплювача Ki-44 (рекомендована площа крила — 19-21 м2, навантаження на крило — менше 170 кг/м²). На літаку планувалось встановити вісімнадцяти-циліндровий радіальний двигун Nakajima Ha-45, озброєння мало складатись з двох 12,7-мм кулеметів «Тип 1» («Ho-103») та двох 20-мм гармат «Ho-5». Обов'язковими умовами були наявність бронезахисту пілота та протектованих паливних баків.
Оскільки новий літак, який отримав позначення Ki-84, розроблявся на базі Ki-62 та Ki-63, то роботи йшли досить швидко, і у квітні 1943 року перший прототип (серійний номер 8401) піднявся у повітря з аеродрому Оджіма поруч з фабрикою в Ота. Другий прототип (серійний номер 8402) приєднався до випробувань в серпні того ж року.[2] Це був суцільнометалевий низькоплан з гвинтом змінного кроку. Конструкція літака була міцною та технологічною, горизонтальна поверхня хвоста знаходилась значно попереду вертикальних, гармати знаходились в фюзеляжі, а кулемети — в крилах. Тестові польоти в Повітряному арсеналі Тачікава пройшли вдало і армія замовила експериментальну партію з 83 літаків, які були випущені з серпня 1943 року по березень 1944 року. Літаки цієї партії відрізнялись один від одного, оскільки в процесі була покращена технологічність фюзеляжу і форма вихлопних патрубків для полегшення виробництва. А для компенсації сильного моменту гвинта при зльоті довелось змінити форму та площу рулів висоти.
Армійські пілоти добре сприйняли літак, хоча максимальна швидкість літака становила 624 км/год, що було менше, ніж у технічному завданні, але більше ніж в усіх інших винищувачів армії, які могли почати виготовлятись. Але інші характеристики, зокрема швидкість набору висоти і операційна висота в більш ніж 12 кілометрів робили його одним з найкращих японських літаків. При пікіруванні літак розвивав швидкість до 800 км/год, при цьому він не страждав від вібрації, що було характерно для більшості японських літаків. Для покращення маневровності літак отримав закрилки. У жовтні 1943 року для перевірки літака в бойових умовах була сформована дослідна ескадрилья, яка проводила інтенсивні випробування різних літака. Зокрема на двох машинах, що експлуатувались в Маньчжурії, встановили лижне шасі яке могло прибиратись під крило. Лижі збільшили загальну масу літака, що позначилось на маневреності і зменшило максимальну швидкість на 13 км/год. За результатами цих випробувань літак був прийнятий на озброєння під назвою «Армійський винищувач Тип 4 Модель 1 Хаяте» (або Ki-84-Iа).[3]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/The_Nakajima_Ki-84_Hayate_additional_prototype_of_the_Army_Air_Force.jpg/200px-The_Nakajima_Ki-84_Hayate_additional_prototype_of_the_Army_Air_Force.jpg)
В період з березня до червня 1944 року здійснювалось виробництво другої експериментальної партії, паралельно з випуском серійних машин яке почалось в квітні. На відміну від серійних, експериментальні літаки отримали індивідуальні вихлопні патрубки, що забезпечило збільшення реактивної тяги вихлопу, і збільшило швидкість на 14-16 км/год, а також замість одної центральної підвіски для додаткового паливного бака або 250-кг бомби були встановлені підкрильні — для двох 200-л баків або двох 250-кг бомб. Декілька літаків також тестувались з збільшеним розмахом і площею крила для використання літака висотним перехоплювачем (нереалізовані проєкти Ki-84N та Ki-84P).[2]
Серійне виробництво літаків розгорнули на заводах фірми Nakajima в містах Ота (з квітня 1944 року) та Уцунамія (з травня 1944 року), а на весні 1945 року виробництво було налагоджене на заводі фірми Mansyu в Харбіні. Літак відзначався хорошою технологічністю, для його виготовлення потрібно було в 2 рази менше оснастки, ніж для виготовлення літаків Ki-43 та Ki-44. Конструкція літака була розбита на ряд великих частин, які постачались субпідрядниками. В результаті цього, незважаючи на нестачу кваліфікованих робітників, алюмінію та сталі, у грудні 1944 року було досягнуте максимальне значення випуску — 373 літаки. Проте випуск літаків стримувала нестача двигунів. Крім того, через невисоку якість сталі часто ламались стійки шасі, були постійні проблеми з гідросистемою літака.
Спочатку на літаках встановлювали двигуни Nakajima Ha-45-11 потужністю 1 800 к. с., потім Nakajima Ha-45-12 потужністю 1 825 к. с., і зрештою Nakajima Ha-45-21 потужністю 1 900 к. с. Залежно від озброєння розрізняють варіанти Ki-84-Ia (з двома 12,7-мм кулеметами та двома 20-мм гарматами «Ho-5»), Ki-84-Ib (з чотирма 20-мм гарматами «Ho-5») та Ki-84-Ic (з двома 20-мм гарматами «Ho-5» та двома 30-мм гарматами «Ho-105»).
Передбачаючи труднощі з постачанням алюмінію, фірма Nakajima розробила варіант літака з дерев'яною хвостовою частиною. Заводське позначення було Ki-84-II, але у бойових частинах їх продовжували називати Ki-84-Ib та Ki-84-Ic, оскільки їх озброєння було аналогічне. На цих літаках встановлювались двигуни Nakajima Ha-45-21, Nakajima Ha-45-25 і зрештою Nakajima Ha-45-23 з безпосереднім впорскуванням потужністю 2 000 к. с., внаслідок чого максимальна швидкість досягла 670 км/г.
Варіант Ki-84-III мав бути висотним літаком, оснащеним двигуном Nakajima Ha-45Ru з турбокомпресором, але роботи над цим проектом до закінчення війни завершені не були. Також планувалося розробити двомісну версію з спільним керуванням, але натомість деякі Ki-84-I були перероблені в польових умовах[4].
Окрім серійних машин випускались (або планувалось випустити) ще декілька модифікацій літака, зокрема наступні[4]:
- Ki-84N та Ki-84P — варіанти висотного перехоплювача з крилом більшої площі та двигуном Nakajima Ha-45-13 потужністю 2 500 к. с. Від Ki-84P доволі швидко відмовились на користь Ki-84R. Планувався серійний випуск варіанту Ki-84N з позначенням Ki-117, але до кінця війни цей проект завершений не був.
- Ki-84R — варіант стандартного планера, оснащений двигуном Nakajima Ha-45-44 потужністю 2 000 к. с. з турбокомпресором. На момент закінчення війни готовність прототипу становила 80 %.
- Ki-106 — суцільно-дерев'яний варіант, розроблений фірмою Tachikawa. До кінця війни було виготовлено 3 літаки, оснащені двигунами Nakajima Ha-45-21. Перший прототип був озброєний чотирма 20-мм гарматами «Ho-5», але оскільки маса літака зросла на 272 кг, на другий та третій прототипи встановили тільки по дві гармати. До самого кінця війни на фірмі велись роботи із зниження маси літака.
- Ki-113 — проектований восени 1944 року варіант, в якому кабіна та нервюри виготовлялись з вуглецевої сталі, а обшивка зі звичайної листової. Був оснащений двигуном Nakajima Ha-45-21 та озброєний чотирма 20-мм гарматами «Ho-5». Прототип був готовий на початку 1945 року, але так і не піднявся у повітря через явне переобтяження.
- Ki-116 — варіант, розроблений фірмою Mansyu. На літаку, що використовував стандартний планер Ki-84-I, встановлювався двигун Mitsubishi Ha-33-62 потужністю 1 500 к. с. із трилопастним пропелером від Ki-46-III. Був збудований один прототип, який вийшов досить вдалим — його маса зменшилась на 454 кг, а маневровність зросла. Проте до кінця війни льотні випробування не були завершені.
Опис конструкції (Ki-84-Ia)
Низькоплан з суцільнометалевими вільнонесучим крилом з одним опорним лонжероном і покритий обшивкою з легких сплавів. Елерони теж мали металевий каркас, але тканинне покриття і кріпилися до 14-го і 24-го ребра крила за допомогою самоцентруючих підшипників на кінцях елерона. Важіль керування елероном кріпився до центру. Дві гідравлічно керовані закрилки Фоулера з максимальним кутом відхилення в 35°. В крилі передбачалось місце на дві 20-мм гармати, два основні паливні баки, заглибини для шасі і зовнішні кріплення — по одному під кожною гарматою. Для полегшення виробництва, крило було розділено на три частини які могли виготовлятись окремо.[5]
Овальний металевий типу напів-монокок з металевою обшивкою виготовлений з трьох секцій. Передня секція містила кріплення для двигуна з капотом, що включало масляний радіатор, повітрозабірники для карбюратора і нагнітача, а також два кулемети. Середня секція містила 160 літровий бак з водо-метаноловою сумішшю між двома вогнетривкими стінками, кабіну з 65 мм броньованим склом і 13 мм броньованими спереду і позаду пілота. Ліхтар кабіни знаходився над крилом і мав відсувну середню частину. В задній частині фюзеляжу знаходився паливний бак і радіообладнання.[5]
- Хвіст
Кіль з одним рулем напряму як і інші рухомі поверхні мав металеву раму і тканинну обшивку. Руль висоті і горизонтальна поверхня крила знаходилась перед вертикальними.[5]
- Шасі
Дві передні стійки шасі гідравлічно прибираються вверх-до середини в середню частину крила і повністю закриваються люками. Гальма теж гідравлічно керовані. Хвостова стійка шасі не керована, але після зльоту теж прибирається в фюзеляж і приховуються за спеціальним люком.[5]
- Двигун і паливна система
Один 18-ти циліндровий дворядний радіальний двигун Nakajima Ha-45-11/12. Потужність при зльоті — 1800 к.с. при 2900 об/хв, стандартна потужність — 1650 к.с. на висоті 2000 м і 1460 к.с. на 5700 м. Пізніші моделі мали двигун Nakajima Ha-45-21, з наступною таблицею потужності: 1990 к.с. при 3000 об/хв при зльоті, 1975 к.с. на висоті 1900 м і 1695 к.с на висоті 6000 м. Повітряний гвинт металевий чотирилопастний змінного кроку з електричним двигуном повороту лопатей.[5] Чотири паливні баки розміщуються в крилах, ще один в фюзеляжі. Загальний об'єм баків згідно японської документації становив 737 літрів. Проте, тести проведені авіаторами США на захопленій машині дали приблизно 700 літрів: 217 л. в фюзеляжі, по 173 л. в ближчих до середини крила баках і 67 л. в баках на кінці крила. Додатково на зовнішніх підвісах могли кріпитись два баки по 200 літрів.[6]
- Озброєння
Два синхронізовані з обертанням гвинта 12,7-мм кулемети Ho-103 з швидкострільністю 350 пострілів в хвилину в верхній частині капоту двигуна. Дві 20-мм гармати Ho-5 з швидкострільністю 150 п/хв в крилах. Під крилами на зовнішніх підвісах могли розміщуватись дві бомби до 250 кг.[5]
Модифікації і виробництво
Згідно японського міністерства озброєння фірмою Nakajima на заводах в Ота і Уцонамія було виготовлено 3482 Ki-84, а фірмою Mansyu в Харбіні ще 95, загалом — 3577 машин. Проте перерахунок за модифікаціями дає дещо менше число — 3514.[7]. В будь якому випадку на озброєння було прийнято 3470 літаків, решта залишились в виробника для тестувань модифікацій[8] :
- Ki-84 — прототипи та передсерійні машини (127 машин)
- Ki-84-I, -II — серійні варіанти. (3382 машини)
- Ki-84-Ia (Ko) — варіант з двома 12,7-мм кулеметами «Тип 1» та двома 20-мм гарматами «Ho-5»
- Ki-84-Ib (Otsu) — варіант з чотирма 20-мм гарматами «Ho-5»
- Ki-84-Ic (Hei) — варіант з двома 20-мм гарматами «Ho-5» та двома 30-мм гарматами «Ho-105»
- Ki-84-II (KAI) — варіант з дерев'яною хвостовою частиною
- Ki-84N — варіант висотного перехоплювача з двигуном Nakajima Ha-209
- Ki-84P — варіант висотного перехоплювача з двигуном Nakajima Ha-45-13 потужністю 2 500 к. с. і площею крила 22,52 м²
- Ki-84R — варіант висотного перехоплювача з двигуном Nakajima Ha-45-13 потужністю 2 500 к. с. і площею крила 24,51 м²
- Ki-106 — варіант суцільнодерев'яного літака (3 екз.)
- Ki-113 — проект із заміною алюмінієвих конструкцій на сталеві. (1 прототип)
- Ki-116 — варіант фірми Mansyu Mitsubishi Ha-33-32 потужністю 1 500 к. с. (1 екз.)
- Ki-117 — проект серійного літака на базі Ki-84-N
Історія використання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/69/Ki-43s_and_Ki-84s.jpg/200px-Ki-43s_and_Ki-84s.jpg)
Вперше літаки Ki-84 взяли участь у бойових діях у березні 1944 року в Китаї в складі 22-го авіазагону під командуванням майора Іваші, в складі, якого були переведені льотчики зі експериментального загону. Там вони прикривали важливі стратегічні об'єкти в Маньчжурії від атак 14 повітряної армії США. Вони переважали за своїми характеристиками винищувачі Curtiss P-40 Warhawk, які зазнавали важких втрат.
У середині жовтня 1944 року Ki-84 з'явились в Бірмі, де в основному займались штурмовкою наземних цілей. З січня 1945 року Ki-84 розміщувались також в Сінгапурі.
Наймасовіше Ki-84 використовувались на Філіппінах. Тут вони зіткнулись з новішими американськими літаками Lockheed P-38 Lightning, Republic P-47 Thunderbolt та North American P-51 Mustang, які завдавали ударів по Лусону. Під керуванням досвідчених пілотів «Хаяте» був грізним супротивником для американців, завдяки винятковому озброєнню і покращеному захисті. Ki-84-Ia мав кращий набір висоти і маневреннісь ніж усі інші винищувачі союзників, а на низьких і середніх висотах не поступався в швидкості P-51D чи P-47D. На щастя для союзників якість серійного виробництва літаків була поганою і вони постійно стикались з проблемами збереження тиску пального і гідравлічних системах, а також слабкими стійками шасі. Двигун Nakajima Ha-45 також не завжди досягав своїх теоретичних максимумів потужності. 17 жовтня почалась десантна операція союзників. На Філіппіни були перекинуті додаткові частини Ki-84, їх загальна кількість склала 10 авіазагонів. Не зважаючи на це, союзники все одно змогли завоювати перевагу в повітрі, оскільки якість підготовки японських пілотів і наземного персоналу стабільно падала.[5] У січні 1945 року японське командування, зрозумівши безглуздість подальших втрат, розпочало виведення авіачастин з Філіппін.
Під час битви за Окінаву у квітні-червні 1945 року основним завданням Ki-84 було прикриття літаків-камікадзе. У подальшому частини, озброєні Ki-84, використовувались в системі ППО Японії, Формози, Кореї та Маньчжурії[4].
Післявоєнне використання
Декілька десятків літаків Ki-84, захоплених в Китаї та Маньчжурії, використовувались комуністичними та гоміньданівськими військами[9]. Вважається, що останні Ki-84, які перебували на службі в армії Китаю, були списані на початку 1950-х років через повний знос.
Декілька літаків Ki-84 використовувались індонезійськими повстанцями проти голландських військ.
Характеристика проекту
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/Captured_Ki-84_with_Seafire_Hellcat_and_Mustang_1945.jpg/200px-Captured_Ki-84_with_Seafire_Hellcat_and_Mustang_1945.jpg)
Літак Ki-84 за своїми льотними характеристиками був одним з найкращих японських винищувачів. Недоліки літака були зумовлені в основному не його конструкцією, а умовами експлуатації та виробничими труднощами (нестача матеріалів та сировини, недостатня кваліфікація робітників). Тим не менше, конструкція літака відзначалась міцністю, що дозволяла виконувати різкі маневри з великими перевантаженнями, а також досягати високої швидкості пікірування. Літак був легкий в управлінні, пілотаж на ньому могли освоїти навіть пілоти середньої кваліфікації.
Після війни американці провели порівняльні випробування Ki-84 з P-47 та P-51. Навчальні бої показали, що Ki-84 переважає своїх противників у маневреності. Швидкість пікірування японського літака була меншою, але горизонтальна швидкість при масі 3 400 кг на висоті 6 000 м була 683 км/год — на 5 км/год більше, ніж у P-51 та на 35 км/год — ніж у P-47.[4]
Тактико-технічні характеристики
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/47/Nakajima_Ki-84.svg/310px-Nakajima_Ki-84.svg.png)
Дані з Japanese Aircraft of the Pacific War[7] і The Nakajima Ki-84[8]
Технічні характеристики
Ki-84-Ia | Ki-84-II | Ki-106 | Ki-113 | Ki-116 | ||
---|---|---|---|---|---|---|
Екіпаж | 1 особа | |||||
Довжина | 9,92 м | 9,92 м | 9,95 м | 9,92 м | - | |
Висота | 3,385 м | 3,385 м | 3,59 м | 3,385 м | 3,45 м | |
Розмах крил | 11,238 м | |||||
Площа крил | 21,00 м2 | |||||
Маса | пустого | 2660 кг | - | 2948 кг | 2880 кг | 2240 кг |
спорядженого | 3613 кг | 3853 кг | 3900 кг | 3950 кг | 3193 кг | |
максимальна злітна | 3890 кг | - | - | - | - | |
Навантаження на крило | 172 кг/м2 | 183 кг/м2 | 186 кг/м2 | 188 кг/м2 | 152 кг/м2 | |
Двигун | Nakajima Ha-45-11 | Nakajima Ha-45-23 | Nakajima Ha-45-21 | Nakajima Ha-45-21 | Mitsubishi Ha-33-62 | |
Потужність | 1650—1850 к. с. | 2000 к. с. | 1850 к. с. | 1850 к. с. | 1350 к. с. | |
Питома потужність | 1.8 кг/к.с. | 1.9 кг/к.с. | 2 кг/к.с. | 2 кг/к.с. | 1.6 кг/к.с. | |
Швидкість | максимальна | 613 км/год (на висоті 6120 м) | 670 км/год | 620 км/год (на висоті 6400 м) | 620 км/год (на висоті 6500 м) | - |
крейсерська | 445 км/год | - | - | - | - | |
Дальність | операційна | 1 695 км | - | 800 км | 1 000 км | - |
максимальна | 2 168 км | - | - | - | - | |
Практична стеля | 10 500 м | - | 11 000 м | 10 300 м | - | |
Час набору висоти | 5000 м за 5 хв 54 с | - | 5000 м за 5 хв | 5000 м за 6 хв 54 с | - |
Озброєння
- Ki-84-Ia, Ki-116:
- Кулеметне: 2×12,7 мм кулемети «Ho-103»
- Гарматне: 2 x 20-мм гармати «Ho-5»
- Ki-84-Ib, Ki-84-II, Ki-106, Ki-113:
- Гарматне: 4 x 20-мм гармати «Ho-5»
- Ki-84-Ic:
- Гарматне: 2 x 20-мм гармати «Ho-5» і 2 х 30-мм гармати «Ho-105»
- Підвісне озброєння:
- 2 х 250-кг бомби
- 2 х 200-л підвісні паливні баки
Оператори
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7b/The_Nakajima_Hayate_of_the_73rd_squadron.jpg/200px-The_Nakajima_Hayate_of_the_73rd_squadron.jpg)
Японська імперія[4][8]
ВПС Імператорської армії Японії
- 1-й авіазагін ВПС (осінь 1944—вересень 1945; Філіппіни, Японія)
- 11-й авіазагін ВПС (друга половина 1944; Філіппіни)
- 13-й авіазагін ВПС (лютий 1945—вересень 1945; Французький Індокитай, Таїланд)
- 14-й авіазагін ВПС
- 20-й авіазагін ВПС (лютий 1945—вересень 1945; Формоза)
- 22-й авіазагін ВПС (березень 1944—вересень 1945; Японія, Китай, Філіппіни, Корея)
- 25-й авіазагін ВПС (березень 1944—вересень 1945; Китай)
- 29-й авіазагін ВПС (листопад 1944—вересень 1945; Філіппіни, Японія, Формоза)
- 47-й авіазагін ВПС (грудень 1944—вересень 1945; Японія)
- 50-й авіазагін ВПС (кінець 1944—вересень 1945; Бірма, Таїланд, Індокитай, Формоза)
- 51-й авіазагін ВПС (червень 1944—вересень 1945; Японія, Філіппіни, Японія)
- 52-й авіазагін ВПС (червень 1944—вересень 1945; Японія, Філіппіни, Японія)
- 64-й авіазагін ВПС (1945; Таїланд)
- 71-й авіазагін ВПС (червень 1944—вересень 1945; Японія, Філіппіни, Японія)
- 72-й авіазагін ВПС (червень 1944—вересень 1945; Японія, Філіппіни, Японія)
- 73-й авіазагін ВПС (червень 1944—вересень 1945; Японія, Філіппіни, Японія)
- 85-й авіазагін ВПС (серпень 1944—вересень 1945; Китай, Корея)
- 101-й авіазагін ВПС (серпень 1944—вересень 1945; Окінава, Сікоку)
- 102-й авіазагін ВПС (серпень 1944—вересень 1945; Окінава, Сікоку)
- 103-й авіазагін ВПС (серпень 1944—вересень 1945; Рюкю, Сікоку)
- 104-й авіазагін ВПС (листопад 1944—вересень 1945; Маньчжурія)
- 111-й авіазагін ВПС (1945; Японія)
- 112-й авіазагін ВПС (1945; Японія)
- 200-й авіазагін ВПС (друга половина 1944; Філіппіни)
- 246-й авіазагін ВПС (1945; Японія)
- 24-та окрема рота ВПС (січень 1945—вересень 1945; Суматра, Формоза)
Повітряні сили Китайської Народної Республіки
Республіка Китай
ВПС Республіки Китай
Вцілілі екземпляри
Декілька літаків Ki-84 були захоплені американцями та доставлені у США для порівняльних випробувань. Один з них був проданий приватному власнику, реставрований та пізніше повернутий в Японію. Цей єдиний вцілілий екземпляр зараз демонструється в Музеї камікадзе, в містечку Тіран (префектура Каґосіма).[10][11]
Галерея
Див. також
Джерела
- Книги
- О. Дорошкевич Самолеты Японии второй мировой войны. — Минск, Харвест, 2004.(рос.)
- Обухович В. А., Кульбака С. П., Сидоренко С. И. Самолёты второй мировой войны. — Мн.: ООО «Попурри», 2003. — 736 с.:ил. ISBN 985-438-823-9 (рос.)
- Козырев М., Козырев В. Авиация стран Оси во Второй мировой войне. — М.: ЗАО Центрполиграф, 2010. — 431 с. ISBN 978-5-9524-4896-4 (рос.)
- Серия: История авиационной техники. Авиация Японии во Второй мировой войне. Часть третья: Накадзима-Тачикава. — Издательский отдел ЦАГИ, 1996.(рос.)
- Francillon, Rene (1970). Japanese Aircraft of the Pacific War. TBS The Book Service Ltd. с. 583pp. ISBN 978-0370000336. (англ.)
- Статті
- Francillon, René J. The Nakajima Ki-84 // Aircraft in Profile. — Leatherhead, Surrey, UK : Profile Publications Ltd, 1966. — № 70. (англ.)
Примітки
- ↑ Francillon, 1966, с. 3.
- ↑ а б Francillon, 1966, с. 4.
- ↑ Francillon, 1966, с. 5.
- ↑ а б в г д Francillon, 1970, с. 230-238.
- ↑ а б в г д е ж Francillon, 1966, с. 7.
- ↑ Francillon, 1966, с. 8.
- ↑ а б Francillon, 1970, с. 238.
- ↑ а б в Francillon, 1966, с. 12.
- ↑ Japanese Aircraft in Foreign Service WWII and Post WWII [Архівовано 28 травня 2016 у Wayback Machine.] retrieved 24 August 2010
- ↑ Pacific Wrecks, JAAF Unknown Sentai, Ki-84-I Ko [Архівовано 23 квітня 2016 у Wayback Machine.]
- ↑ Chiran Peace Museum, Hayate Exhibition Room. Архів оригіналу за 24 березня 2016. Процитовано 3 травня 2016.
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Nakajima Ki-84
|
|
|