Pablo Honey
Pablo Honey![]() | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
Студійний альбом | |||||||
Виконавець | Radiohead | ||||||
Дата випуску | 22 лютого 1993 | ||||||
Записаний | Вересень-листопад 1992 | ||||||
Жанр | Ґрандж, альтернативний рок | ||||||
Тривалість | 42:11 | ||||||
Мова | англійська | ||||||
Студія звукозапису | Chipping Norton, Оксфордшир Courtyard Studios, Оксфордшир | ||||||
Лейбл | Parlophone, Capitol | ||||||
Продюсер | Шон Слейд, Пол К. Колдері, Кріс Хаффорд | ||||||
Хронологія Radiohead | |||||||
| |||||||
Сингли з Pablo Honey | |||||||
| |||||||
Pablo Honey — дебютний студійний альбом англійського рок-гурту Radiohead, що вийшов 22 лютого 1993 року у Великій Британії на лейблі Parlophone та 20 квітня у США на лейблі Capitol Records. Продюсерами альбому виступили Шон Слейд, Пол К. Колдері та співменеджер Radiohead Кріс Хаффорд.
Гурт Radiohead утворився у 1985 році в школі Абінгдона, графство Оксфордшир, а в 1991 році підписав контракт на запис з лейблом EMI. Їхній дебютний мініальбом Drill (1992) не мав великого успіху. Менеджмент Radiohead націлився на американський ринок і обрав американських продюсерів для дебютного альбому. Pablo Honey був записаний за три тижні на студії звукозапису Chipping Norton в Оксфордширі з вересня по листопад 1992 року. Запис ускладнювався відсутністю у Radiohead студійного досвіду.
Сингли «Creep», «Anyone Can Play Guitar» та «Stop Whispering» спочатку не мали великого впливу. Однак «Creep» поступово завоював міжнародну радіоаудиторію, досягнувши сьомого місця в UK Singles Chart після перевидання в 1993 році. Radiohead розпочали агресивний промо-тур по США на підтримку гурту Belly та співачки Пі Джей Гарві, після чого відбулося європейське турне, де Radiohead грали на розігріві у гурту James. У травні 1995 року на VHS вийшло концертне відео Live at the Astoria.
Pablo Honey досяг 22 місця в UK Albums Chart. 1994 року альбом став золотим у Великій Британії, а у 2013 році — потрійним платиновим. У США альбом отримав платиновий статус у 1995 році. Pablo Honey отримав загалом схвальні відгуки, але дехто вважав його недопрацьованим та похідним. Хоча він менш відомий, ніж пізні роботи Radiohead, деякі ретроспективні рецензії були позитивними, і він з'явився у списках найкращих альбомів. Самі учасники Radiohead критикували його, посилаючись на слабші тексти пісень та студійну недосвідченість. «Creep» залишається найуспішнішим синглом Radiohead.
Передумови
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/09/Abingdon_School%2C_Abingdon%2C_Oxfordshire%2C_England-23April2011.jpg/220px-Abingdon_School%2C_Abingdon%2C_Oxfordshire%2C_England-23April2011.jpg)
Учасники Radiohead познайомилися під час навчання в школі Абінгдона, Оксфордшир.[1] 1985 року вони створили гурт On a Friday, назва якого відсилає до їхнього звичайного дня репетицій у шкільному музичному кабінеті.[2] Вони записали демо-касети, зокрема Manic Hedgehog, що містила версії майбутніх треків Pablo Honey «You», «I Can't» і «Thinking About You».[3]
Одне з демозаписів привернуло увагу місцевого продюсера Кріса Хаффорда,[4] який разом зі своїм бізнес-партнером Брайсом Еджем стали менеджерами гурту після відвідування концерту в Jericho Tavern в Оксфорді.[4] Наприкінці 1991 року On a Friday підписали контракт на запис шести альбомів з лейблом EMI[5] і на вимогу EMI змінили назву. Назву було взято з пісні Talking Heads «Radio Head» з альбому True Stories 1986 року.[5]
Radiohead випустили свій дебютний мініальбом Drill у 1992 році. Він був спродюсований Хаффордом у його студії Courtyard Studios в Оксфордширі.[6] Він досяг 101 місця в UK Singles Chart; пізніше газета The Guardian описала його як «невдалий старт», який привернув мало уваги.[7] Хаффорд сказав, що продюсувати EP самостійно було помилкою, оскільки це створило конфлікт інтересів і породило тертя в студії. Вони з Еджем вирішили знайти інших продюсерів для наступного запису Radiohead.[6] Оскільки незалежні лейбли домінували в інді-чартах Великої Британії, а EMI був великим лейблом, Хаффорд і Едж планували, щоб Radiohead використовували американських продюсерів і активно гастролювали в Америці, а потім повернулися до Великої Британії, щоб знайти свою аудиторію.[8]
Приблизно в цей час американські продюсери Пол Колдері та Шон Слейд, які працювали з групами Pixies та Dinosaur Jr.,[2] перебували у Великій Британії в пошуках роботи.[9] Директор EMI A&R Нік Гетфілд надав їм на розгляд кілька гуртів.[8] Вони погодилися продюсувати Radiohead після того, як вони зіграли їм пісню «Stop Whispering».[8] Також розглядалася кандидатура Стіва Албіні, іншого продюсера, який працював з Pixies, але EMI вирішили, що він занадто ризикований; він ще не працював з такими великими гуртами, як Nirvana.[8] Колдері був більше вражений Хаффордом і Еджем, ніж самими Radiohead, назвавши їх «хитрими матерями…. Не думаю, що я коли-небудь зустрічав двох хлопців, у яких було більше плану».[8]
Запис
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ea/Former_Chipping_Norton_Recording_Studios.jpg/220px-Former_Chipping_Norton_Recording_Studios.jpg)
Radiohead записали Pablo Honey на студії Chipping Norton Studios у Чіпінг-Нортон, Оксфордшир.[3] Спочатку вони спробували записати дві пісні, які EMI розглядала для дебютного синглу Radiohead, «Inside My Head» і «Lurgee».[6] Вони не досягли значного прогресу; Колдері назвав Radiohead «відчайдушно недосвідченими», і ні їм, ні продюсерам не сподобався вибір пісень. Колдері сказав, що «Inside My Head» була «не дуже мелодійною» і їй бракувало потужності інших пісень Radiohead.[6] Хаффорд описав результат як «роздутий бомбастик-рок».[6]
Під час репетицій Radiohead несподівано зіграли ще одну пісню, «Creep». Вони вважали її «викидним» треком, але вона вразила продюсерів.[10] На пропозицію Колдері вони записали дубль, після чого всі в студії вибухнули оплесками.[6] EMI переконали зробити «Creep» дебютним синглом Radiohead. За словами Колдері, «всі [в EMI], хто почув „Creep“, просто почали божеволіти», і він і Слейд були найняті для продюсування альбому.[6] Radiohead взяли елементи «Creep» з пісні 1972 року «The Air That I Breathe». Після того, як Rondor Music подала позов до суду, автори пісень, Альберт Гаммонд і Майк Хейзелвуд, отримали спільні роялті та авторські права на пісні.[11][12]
Pablo Honey був записаний за три тижні. Колдері описав це як боротьбу і сказав: «Це був їхній перший запис, і вони хотіли бути схожими на The Beatles, і мікс не повинен був мати реверберації, і у них були всі ідеї, до яких вони прийшли за 20 років прослуховування платівок».[6] Колдері відзначив студійну недосвідченість гурту і труднощі з завершенням треків, але сказав, що отримав задоволення від роботи завдяки невеликій групі і жартівливій атмосфері.[13]
Для вступу до «Anyone Can Play Guitar» Колдері попросив усіх у студії, включно з кухарем, створити звуки на гітарі. «Ідея полягала в тому, щоб відповідати назві: будь-хто може грати на гітарі», — сказав він.[3] Гітарист Джонні Ґрінвуд використовував для своєї партії пензлик для малювання.[3] Radiohead не сподобалася версія «Lurgee», яку вони записали з Колдері та Слейдом, і вони використали для альбому більш ранню версію, записану з Хаффордом у студії Courtyard.[10] Колдері сказав, що Pablo Honey був «недешевим», і підрахував, що запис обійшовся у більш ніж 100 000 фунтів.[13]
Музика і тексти
Критики знаходили в Pablo Honey елементи ґранджу,[14][15][16] альтернативного року,[14] стадіонного року,[17] прогресивного року,[16] коледж-року,[14] постгранджу,[18] і дженгл-попу.[14] Альбом порівнювали з Nirvana, Dinosaur Jr., Sugar,[19] U2,[20][21] The Smiths,[21][22] The Cure, ref name="EW" />[22] The Who,[23] і The Jam.[23]
Стівен Томас Ерлвайн з AllMusic описав Pablo Honey як суміш гімн-року U2 з «атмосферними» інструментальними пасажами.[17] Журналістка Salon Енні Залескі сказала, що в ньому були «розмиті спотворенням гітарні лінії, які крутилися, як повітряний змій на вітрі».[24] Гері Вокер, який писав для Guitar.com, описав його як «відверто наївний і безтурботний» у порівнянні з складнішою пізньою творчістю Radiohead.[25] Він писав, що в ньому відображена «ембріональна динаміка між трьома гітаристами гурту» і описав гітарну роботу Ґрінвуда як «хвилюючу суміш тремоло, грубих октав, кричущих високих регістрів і кіллсвіч-витівок».[25] Гітарист гурту Ед О'Браєн описав його як «гедоністичний» альбом, який «можна вмикати в машині з відкритим верхом суботнього вечора, їдучи на вечірку».[2] Залескі сказала, що лірика Pablo Honey виражає гнів проти статус-кво, відчуття аутсайдера і занепокоєння за майбутнє[24].
«Creep» має тихий куплет і гучний приспів, з «вибухами» гітарного шуму від Джонні Ґрінвуда.[26] Йорк описав її як «пісню самознищення».[27] Текст «Creep» розповідає про жінку, яку Йорк переслідував і яка несподівано прийшла на виступ Radiohead.[26] Текст «Stop Whispering» присвячений пригніченню і розчаруванню від того, що не можна пояснити це.[24] Йорк написав рядок «Grow my hair, I wanna be Jim Morrison» з пісні «Anyone Can Play Guitar» у відповідь на людей в музичному бізнесі, які «думають, що вони повинні поводитися як довбані придурки, щоб відповідати легенді».[27] За словами Залескі, «Ripcord» розповідає про «досвід пориву у невідомість».[24] «Lurgee» закінчується «звивистим» соло. «Blow Out» починається з «напруженого, джазового» барабанного бою і загребущих акордів, а завершується шуґейзовою секцією.[24][25]
Назва альбому походить від телефонного пранку Jerky Boys, в якому абонент представляється матір'ю жертви і каже: «Пабло, любий? Будь ласка, приїжджай до Флориди». Йорк сказав, що це було доречно, оскільки гурт був «маминими синочками».[3] Семпл пранку з'являється під час гітарного соло на пісні «How Do You».[3]
Реліз і промо
«Creep» вийшов як головний сингл Pablo Honey 21 вересня 1992.[6][28] Спочатку він отримав мало ефірів і був проданий тиражем близько 6 000 копій, досягнувши 78 місця в UK Singles Chart.[6] Сингли 1993 рjre «Anyone Can Play Guitar» і «Stop Whispering», а також позаальбомний сингл «Pop Is Dead» були невдалими.[29] У той час як «Anyone Can Play Guitar» і «Pop Is Dead» потрапили до UK Singles Chart, «Stop Whispering» не отримав ніякої популярності.[29] Radiohead перезаписали «Stop Whispering» для американського синглу, оскільки були незадоволені альбомною версією; О'Браєн сказав, що нова версія була «більш атмосферною», порівнюючи її з Joy Division.[3]
Наприкінці 1992 року Radiohead гастролювали Великою Британією разом із гуртами Kingmaker та Frank and Walters.[30] У вересні того ж року вони виступили на британській конференції EMI. Вони вразили промоутера EMI Керол Бакстер, яка сказала: «Цей кумедний маленький гурт з'явився на сцені, і в них явно щось було. Це була огидна робота звукозаписної компанії, але Том віддав їй усе».[6] Того Різдва NME опублікував рецензію на виступ Radiohead, в якій відкинув їх як «жалюгідне, лілейне виправдання рок-н-рольної групи».[6]
Альбом «Pablo Honey» вийшов у лютому 1993 року і отримав мало відгуків у пресі.[6] Він досяг 25 місця у UK Albums Chart 1993 року.[31] Однак «Creep» став хітом в Ізраїлі, де його часто ставив радіо-діджей Йоав Катнер. У березні Radiohead запросили до Тель-Авіва на їхнє перше закордонне шоу.[32] Приблизно в той же час «Creep» почали крутити на американських радіостанціях, і він піднявся на друге місце в US Modern Rock Tracks,[33] а Pablo Honey добре продавався на імпорті.[30] На той час, коли Radiohead розпочали свій перший північноамериканський тур у червні 1993 року, відеокліп на «Creep» перебував в інтенсивній ротації на MTV.[33] Сингл досяг 34 місця в чарті Billboard Hot 100.[6] У липні Radiohead дали сумнозвісне виконання «Anyone Can Play Guitar» в прямому ефірі MTV Beach House, в якому Йорк викрикував імпровізований текст «товстий, потворний, мертвий!», перед тим як зірватися на камеру і стрибнути в басейн. Йорк тримав у руках живий мікрофон і ледве уникнув удару струмом.[34][35][36]
«Creep» досяг сьомого місця в UK Singles Chart, коли EMI перевидала його у вересні 1993.[37] Того ж місяця Radiohead виконали «Creep» на британській музичній програмі Top of the Pops[38][39] і стали першими музичними гостями на американському ток-шоу Late Night with Conan O'Brien.[40] Американське відділення EMI, Capitol, хотіло продовжити просування Pablo Honey і нарощувати імпульс.[6] Radiohead відхилили пропозицію про турне по США на підтримку Duran Duran, оскільки їхні менеджери вважали, що вони зможуть заробити більше довіри, підтримавши гурт Belly.[6] Вони також відкривали концерти Пі Джей Гарві в Нью-Йорку і Лос-Анджелесі.[41]
У Radiohead були проблеми з туром. Йорк не любив спілкуватися з американськими музичними журналістами і втомився від пісень.[6] Учасники гурту з'являлися в рекламних матеріалах, про які згодом шкодували, наприклад, у модному зніманні для джинсів Iceberg і журналу Interview.[6] За словами агента Radiohead, рекламна робота викликала «багато душевних роздумів про те, чому вони взагалі були в групі».[6] Джонні Ґрінвуд сказав, що вони «провели рік, як музичні автомати… Ми відчували творчий застій, тому що не могли випустити нічого нового».[6]
За американським туром послідував європейський тур на розігріві у James і Tears for Fears.[6][30] Після цього Radiohead скасували виступ на фестивалі в Редінгу після того, як Йорк захворів; він сказав NME: «Фізично я в повній дупі, а морально з мене досить».[42] За деякими повідомленнями, EMI дала Radiohead шість місяців, щоб «розібратися» або бути звільненими. Пізніше глава A&R EMI Кіт Возенкрофт заперечував це, заявивши: «Експериментальну рок-музику грали, і вона мала комерційний потенціал. Люди висловлюють різні параної, але для лейблу [Radiohead] розвивалися блискуче, починаючи з Pablo Honey».[42] Колдері вважав, що саме завдяки турам Pablo Honey Radiohead перетворилися «на щільний гурт».[13]
У Великій Британії Pablo Honey отримав золотий сертифікат у квітні 1994 року, платиновий у червні 1997 року і потрійний платиновий у липні 2013 року.[6] У США він отримав золотий сертифікат у вересні 1993 року і платиновий у вересні 1995 року.[43] 13 травня 1995 року концертне відео Live at the Astoria вийшло на VHS.[44]
Відгуки критиків
Сучасні огляди | |
---|---|
Оцінки оглядів | |
Джерело | Рейтинг |
Calgary Herald | B[45] |
Entertainment Weekly | B[21] |
Los Angeles Times | ![]() ![]() ![]() ![]() |
NME | 7/10[46] |
Q | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Select | 3/5[47] |
Pablo Honey не справив значного впливу на критиків після свого першого релізу.[48] Джон Гарріс з NME назвав Radiohead «однією з найяскравіших надій року».[46] Гарріс сказав, що трек «How Do You?» «жахливо ламає імпульс [альбому]», але назвав Pablo Honey «задовільним», попри його недоліки.[46] Пізніше NME поставив його на 35 сходинку найкращих альбомів року.[49] Q писав, що «британське підліткове покоління ще ніколи не було таким сварливим», і описав Pablo Honey як хороший альбом з моментами, які конкурують з Nirvana, Dinosaur Jr. і Sugar.[19]
У Сполучених Штатах «Creep» проводили паралелі з Nirvana, дехто описував Radiohead як «британську Nirvana».[50] Billboard сказав, що тексти пісень «достатньо кусючі, щоб зробити це самостійно», попри порівняння з U2.[20] У змішаній рецензії Маріо Мундос з Los Angeles Times написав, що альбом «не містить нічого такого, чого ви не чули раніше», але «пропонує розумні тексти і хороші гуки».[22] Роберт Крістгау з The Village Voice не рекомендував альбом, але назвав «Creep» «вибірковим зрізом».[51] Rolling Stone писав, що чарівність альбому походить від гітарної роботи, структури пісень, мелодій і приспівів, які викликають «поп-заклик».[23]
Спадщина
Ретроспективні огляди | |
---|---|
Оцінки оглядів | |
Джерело | Рейтинг |
AllMusic | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The A.V. Club | B−[52] |
Blender | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Encyclopedia of Popular Music | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Irish Times | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Pitchfork | 5.4/10[56] |
Q | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Rolling Stone | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
The Rolling Stone Album Guide | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Uncut | ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Хоча Pablo Honey не отримав такого визнання, як пізніші альбоми Radiohead,[61] він отримав похвалу в ретроспективному висвітленні. За словами Стівена Томаса Ерлвайна з AllMusic, тексти пісень не завжди відповідають звучанню Radiohead, але коли це відбувається, вони досягають «рідкісної сили, яка є водночас вісцеральною та інтелектуальною».[17] Кенні ЕГ Перрі з NME описав альбом як «звучання одного з найкращих гуртів цього або будь-якого іншого покоління, що грає музику, яка дала їм усім хороші ранні уроки».[62] Журнал Clash сказав, що він «вказує на все, чим [Radiohead] стануть у майбутньому».[63] На основі роботи над Pablo Honey американський гурт Hole найняв Слейда і Колдері для продюсування свого альбому Live Through This 1994 року.[64]
В огляді 2008 року Ел Спайсер з BBC Music описав Pablo Honey як «дослідження підліткової самосвідомості в передмісті» та «один з найбільш вражаючих дебютів у рок-музиці».[16] У 2009 році оглядач з PopMatters розкритикував Pablo Honey як «солянку з напівфабрикатів ґранджу, дженгл-попу та готового до стадіону альтернативного року… майже не відрізняється від інших викидів студентського року початку 90-х, за винятком кількох натяків на велич».[14]
Після успіху «Creep» Radiohead почали обурюватися цим.[65] 1993 року Йорк сказав: «Таке враження, що це більше не наша пісня … Таке відчуття, що ми граємо кавер.»[65] Успіх ледь не призвів до розпаду Radiohead.[65] Розчарування «Creep» і Pablo Honey вплинуло на їхній другий альбом, The Bends.[6] Назва альбому, термін для декомпресійної хвороби, відсилає до стрімкого злету Radiohead до слави; Йорк сказав: «Ми просто злетіли надто швидко».[66] Під час туру на підтримку альбому 1997 року OK Computer, Йорк став вороже ставитися до згадки «Creep» в інтерв'ю і відмовлявся виконувати її.[67] У наступні роки гурт повністю перестав виконувати цю пісню, але згодом почав виконувати її, але не часто.[24] Хоча Radiohead досягли більшого комерційного та критичного успіху з наступними альбомами, «Creep» залишається їх найуспішнішим синглом.[68]
У 2007 році Pitchfork писав, що з Pablo Honey «Radiohead не стільки приїхали до масового успіху на хвості ґранджу, скільки спіткнулися об нього, і відтоді вибачаються за це».[69] 1996 року басист Колін Ґрінвуд сказав: «Я б поставив [Pablo Honey] сім з 10 — непогано для альбому, записаного всього за два з половиною тижні».[70] У 1997 році О'Браєн сказав, що він був похідним від Dinosaur Jr. і Pixies.[71] Він описав його як «збірку наших найкращих хітів, коли ми були ще без підпису».[72] Джонні Ґрінвуд сказав у 1998 році, що йому «бракувало свободи», і йому заважав страх і недосвідченість гурту.[2] У 2020 році О'Браєн сказав, що Pablo Honey був «досить лайновим […] але ми наполегливо працювали і стали гарними. Це одна з речей, за яку я тримаюся: ви не повинні мати всі відповіді одразу».[73]
Нагороди
У 1998 році Pablo Honey був визнаний 100-м найкращим альбомом усіх часів за опитуванням Virgin][74] і 61-м за опитуванням Q.[75] Журналіст Колін Ларкін помістив його на 301 місце у третьому виданні «1000 найкращих альбомів усіх часів» (2000).[76] В рамках свого списку «500 найкращих загублених треків» 2007 року журнал Q включив «Lurgee» і «Blow Out» до переліку 20 найважливіших маловідомих пісень Radiohead.[77] У 2006 році видання Classic Rock і Metal Hammer назвали Pablo Honey одним з 20 найкращих альбомів 1993 року.[78] У 2008 році Blender поставив його на 82 місце у списку «100 альбомів, які ви повинні мати».[79]
Перевидання
Radiohead покинули EMI після закінчення контракту у 2003 році.[80] 2007 року EMI випустила Radiohead Box Set, збірку альбомів, записаних під час підписання контракту з EMI, включаючи Pablo Honey. 2009 року EMI перевидала Pablo Honey у «Колекційному виданні» з треками Drill EP, бісайдами та альтернативними дублями.[81] Radiohead не брали участі у перевиданнях, і музика не була ремастирована.[82]
У лютому 2013 року Parlophone купила Warner Music Group (WMG).[83] У квітні 2016 року, в результаті угоди з торговою групою Impala, WMG передала бек-каталог Radiohead лейблу XL Recordings. Перевидання EMI, що вийшли без згоди Radiohead, були видалені зі стрімінгових сервісів.[84] У травні 2016 року XL перевидав бек-каталог Radiohead на вінілі, включаючи Pablo Honey.[85]
Трек-лист
Автор слів Том Йорк, автор музики Radiohead, окрім "Creep" - Radiohead, Майк Хейзелвуд і Альберт Гаммонд.
# | Назва | Тривалість |
---|---|---|
1. | «You» | 3:29 |
2. | «Creep» | 3:56 |
3. | «How Do You?» | 2:12 |
4. | «Stop Whispering» | 5:26 |
5. | «Thinking About You» | 2:41 |
6. | «Anyone Can Play Guitar» | 3:38 |
7. | «Ripcord» | 3:10 |
8. | «Vegetable» | 3:13 |
9. | «Prove Yourself» | 2:25 |
10. | «I Can't» | 4:13 |
11. | «Lurgee» | 3:08 |
12. | «Blow Out» | 4:40 |
42:11 |
Персоналії
Radiohead
- Колін Ґрінвуд — бас-гітара
- Джонні Ґрінвуд — соло-гітара, піаніно, орган
- Ед О'Браєн — гітара, бек-вокал
- Філіп Селвей — барабани
- Том Йорк — вокал, гітара
Продакшн
- Кріс Блер — мастеринг
- Кріс Хаффорд — продюсування, звукоінженер (10, 11)
- Пол К. Колдері — продюсування, звукоінженер (1–9, 12), зведення
- Шон Слейд — продюсування, звукоінженер (tracks 1–9, 12), зведення
Дизайн
- Icon — дизайн
- Ліза Банні Джонс — малюнки
- Том Шихан — фото
Чарти
Тижневі
| Річні
|
Сертифікації і продажі
Регіон | Сертифікація | Продажі |
---|---|---|
Аргентина (CAPIF)[98] | Золотий | 30 000^ |
Австралія (ARIA)[99] | Золотий | 35 000^ |
Бельгія (BEA)[100] | Платиновий | 50 000* |
Канада (Music Canada)[101] | 2× Платиновий | 200 000^ |
Нідерланди (NVPI)[102] | Золотий | 50 000^ |
Велика Британія (BPI)[103] | 2× Платиновий | 600 000^ |
США (RIAA)[105] | Платиновий | 1,520,000[104] |
*продажі, що базуються лише на сертифікаціях |
Примітки
- ↑ McLean, Craig (14 липня 2003). Don't worry, be happy. The Sydney Morning Herald. Архів оригіналу за 12 червня 2018. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в г Mac Randall (1 квітня 1998). The golden age of Radiohead. Guitar World. Архів оригіналу за 3 вересня 2017. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в г д е ж Runtagh, Jordan (22 лютого 2018). Radiohead's Pablo Honey: 10 things you didn't know. Rolling Stone (амер.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б Doyle, Tom (April 2008). The complete Radiohead. Q. Bauer Media Group. 261: 65—69. ISSN 0955-4955.
- ↑ а б Ross, Alex (20 серпня 2001). The Searchers. The New Yorker. Архів оригіналу за 14 лютого 2008. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в г д е ж и к л м н п р с т у ф х ц ш щ ю Irvin, Jim; Hoskyns, Barney (July 1997). We have lift-off!. Mojo (45).
- ↑ Nestruck, Kelly (9 жовтня 2007). 15 years of Radiohead. The Guardian (брит.). ISSN 0261-3077. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в г д Randall, 2011, с. 59.
- ↑ Randall, 2011, с. 58.
- ↑ а б Randall, 2011, с. 60.
- ↑ Lana Del Rey sued by Radiohead for allegedly copying 'Creep'. The Telegraph (брит.). 8 січня 2018. ISSN 0307-1235. Архів оригіналу за 12 січня 2022. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Hyun Kim, Michelle (7 січня 2018). Lana Del Rey says Radiohead suing her for copying 'Creep'. Pitchfork (амер.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в Randall, 2011, с. 62.
- ↑ а б в г д Jahasuriya, Mehan (15 березня 2009). Jigsaw Falling into Place: Revisiting Radiohead's '90s Output. PopMatters. Архів оригіналу за 7 січня 2016. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Kemp, Mark (26 березня 2009). Radiohead: Pablo Honey, the Bends, OK Computer (Reissues). Paste.
- ↑ а б в Spicer, Al (2008). Radiohead Pablo Honey Review. BBC Music. Архів оригіналу за 21 квітня 2010. Процитовано 5 липня 2010.
- ↑ а б в г Erlewine, Stephen Thomas. Pablo Honey – Radiohead. AllMusic. Архів оригіналу за 3 червня 2012. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ 15 artists who completely reinvented their sound from album to album. Alternative Press.
- ↑ а б в Radiohead: Pablo Honey. Q. № 79. London. April 1993. с. 86.
- ↑ а б Radiohead: Pablo Honey. Billboard. New York. 24 квітня 1993. Архів оригіналу за 26 грудня 2010. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в Fox, Marisa (14 травня 1993). Pablo Honey. Entertainment Weekly. New York. с. 56. Архів оригіналу за 17 жовтня 2012. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в г Munoz, Mario (27 червня 1993). Radiohead, 'Pablo Honey,' Capitol. Los Angeles Times. Архів оригіналу за 26 грудня 2010. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в Evans, Paul (1993-12-23 – 6 January 1994). 1993: The Year in Recordings – Radiohead: Pablo Honey. Rolling Stone. № 672–673. New York. с. 151. Архів оригіналу за 17 лютого 2007. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в г д Zaleski, Annie. Pablo Honey: Beyond "Creep": Radiohead's debut foreshadowed their greatness. Salon. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в Walker, Gary (15 лютого 2023). The Genius Of… Pablo Honey by Radiohead. Guitar.com. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б Christi Kempf (7 червня 1993). The Radiohead Vision Creeps Onto Airwaves. Chicago Sun-Times. Архів оригіналу за 29 березня 2017.
- ↑ а б Fortnam, Ian (1992). Paranoid Android?. Prog. Future plc.
- ↑ Randall, 2012, с. 84—85.
- ↑ а б Randall, 2011, с. 67, 79, 87.
- ↑ а б в Gilbert, Pat (November 1996). Radiohead. Record Collector.
- ↑ Randall, 2011, с. 78.
- ↑ Rubinstein, Harry (20 січня 2009). The Radiohead — Israel connection. israelity.com. Архів оригіналу за 15 травня 2009.
- ↑ а б Ross, Alex (20 серпня 2001). The Searchers. The New Yorker. Архів оригіналу за 14 лютого 2008. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Enjoy This Great Moment In Radiohead History From 25 Years Ago Today. Stereogum (англ.). 4 липня 2018. Процитовано 2023-1222.
- ↑ Bray, Ryan (5 липня 2018). Video Rewind: Radiohead's electrifying performance at the MTV Beach House. Consequence (амер.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Radiohead go mainstream with 'Creep' at MTV's Beach House. Far Out (амер.). 5 лютого 2020. Процитовано 16 листопада 2022.
- ↑ Radiohead: Artist Chart History. Billboard. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Christi Kempf (7 червня 1993). The Radiohead Vision Creeps Onto Airwaves. Chicago Sun-Times.
- ↑ Live Forever: The Rise and Fall of Brit Pop. 2003. Bonus interviews.
- ↑ Conan O'Brien's 10 Most Memorable Music Performances. Consequence of Sound (амер.). 16 серпня 2018. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Nichols, Natalie (Fall 1993). Creeping into the Limelight. Fender Frontline. The Phelps Group. 11.
- ↑ а б Monroe, Jazz (13 березня 2019). Radiohead's The Bends: inside the anti-capitalist, anti-cynicism classic. NME (амер.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Gold & Platinum – RIAA. Американська асоціація компаній звукозапису. Архів оригіналу за 4 березня 2016. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Skinner, Tom (27 травня 2020). Radiohead to stream classic Live at the Astoria show in full. NME. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Tremblay, Mark (2 May 1993). "Recent Releases". Calgary Herald.
- ↑ а б в Harris, John (13 березня 1993). Radiohead: Pablo Honey. NME. London. с. 33.
- ↑ Lamacq, Steve (April 1993). Radiohead: Pablo Honey. Select. № 34. London. с. 80.
- ↑ Radiohead: The right frequency. BBC News. 22 лютого 2001. Архів оригіналу за 28 липня 2011. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ The Top 50 LPs of 1993. NME. London. 25 грудня 1993. с. 67.
- ↑ Linder, Brian (24 березня 2009). Radiohead: Worst to Best. IGN. Архів оригіналу за 23 жовтня 2012. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Christgau, 2000, Radiohead: Pablo Honey.
- ↑ Modell, Josh (3 квітня 2009). Radiohead. The A.V. Club. Архів оригіналу за 15 червня 2017. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Slaughter, James. Radiohead: Pablo Honey. Blender. New York. Архів оригіналу за 17 серпня 2004. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Larkin, 2007, с. 4065.
- ↑ Clayton-Lea, Tony (3 квітня 2009). Radiohead: Pablo Honey / The Bends / OK Computer. The Irish Times. Dublin. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Plagenhoef, Scott (16 квітня 2009). Radiohead: Pablo Honey: Collector's Edition / The Bends: Collector's Edition / OK Computer: Collector's Edition. Pitchfork. Архів оригіналу за 17 квітня 2009. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Segal, Victoria (May 2009). Radiohead: Pablo Honey / The Bends / OK Computer. Q. № 274. London. с. 120—21.
- ↑ Hermes, Will (30 квітня 2009). Pablo Honey (Collector's Edition). Rolling Stone. New York. Архів оригіналу за 6 березня 2017. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Sheffield, Rob (2004). Radiohead. У Brackett, Nathan; Hoard, Christian (ред.). (вид. 4th). Simon & Schuster. с. 671–72. ISBN 0-7432-0169-8.
{{cite book}}
: Пропущений або порожній|title=
(довідка) - ↑ Richards, Sam (8 квітня 2009). Radiohead Reissues – Collectors Editions. Uncut. London. Архів оригіналу за 6 грудня 2010. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Randall, 2011, с. 69
- ↑ Perry, Kenny EG (11 липня 2012). Radiohead, 'Pablo Honey' - Album A&E. NME.
- ↑ Classic Albums: Radiohead - Pablo Honey. Clash Magazine. 22 Feb 2013.
- ↑ Hopper, Jessica (14 квітня 2014). You Will Ache Like I Ache: The Oral History of Hole's Live Through This. Spin. Архів оригіналу за 1 серпня 2014. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ а б в Runtagh, Jordan (22 лютого 2018). Radiohead's Pablo Honey: 10 things you didn't know. Rolling Stone (амер.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Radiohead creeps past early success. Billboard. 25 лютого 1995.
- ↑ Radiohead: "We were spitting and fighting and crying…". Uncut. 18 березня 2016. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Monroe, Jazz (23 січня 2020). Radiohead's 40 greatest songs – ranked!. The Guardian (брит.). ISSN 0261-3077. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Klein, Joshua (26 лютого 2007). Various artists: Jonny Greenwood Is the Controller Album Review. Pitchfork. Архів оригіналу за 10 березня 2021. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Kening, Dan. «All Grown Up». Daily Herald. 29 March 1996. Excerpt [Архівовано 2012-10-23 у Wayback Machine.] at nl.newsbank.com (fee required for complete article).
- ↑ Moran, Caitlin (July 1997). I'm so glad they're getting more radio play than us. Select. № 85. London. с. 87.
- ↑ Randall, 2012, с. 121: "Ed O'Brien has described the album, truthfully but rather condescendingly, as 'a collection of our greatest hits as an unsigned band'"
- ↑ McLean, Craig (6 лютого 2020). Radiohead guitarist Ed O'Brien steps up. The Face (en-gb) . Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Maung, Carole Aye. «Beatles albums are top 3 of all time» [Архівовано 2012-10-21 у Wayback Machine.]. Daily Mirror. 7 September 1998. Archived at TheFreeLibrary.com.
- ↑ The Top 100 Greatest Albums In The Universe. Q. February 1998.
- ↑ Colin Larkin (2006). All Time Top 1000 Albums (вид. 3rd). Virgin Books. с. 126. ISBN 0-7535-0493-6.
- ↑ The 500 Greatest Lost Tracks. Q. February 2007.
- ↑ Classic Rock/Metal Hammer. «The 200 greatest albums of the 70s, 80s & 90s». March 2006. Archived [Архівовано 2013-01-19 у Wayback Machine.] at muzieklijstjes.nl.
- ↑ 100 Albums You Must Own. Blender. № 70. New York. June 2008.
- ↑ Nestruck, Kelly (8 листопада 2007). EMI stab Radiohead in the back catalogue. The Guardian. London. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Plagenhoef, Scott (16 квітня 2009). Radiohead: Pablo Honey: Collector's Edition / The Bends: Collector's Edition / OK Computer: Collector's Edition. Pitchfork (англ.). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ McCarthy, Sean (18 грудня 2009). The Best Re-Issues of 2009: 18: Radiohead: Pablo Honey / The Bends / OK Computer / Kid A / Amnesiac / Hail to the Thief. PopMatters. Архів оригіналу за 20 грудня 2009. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Knopper, Steve (8 лютого 2013). Pink Floyd, Radiohead Catalogs Change Label Hands. Rolling Stone. Архів оригіналу за 14 липня 2014. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Christman, Ed (4 квітня 2016). Radiohead's Early Catalog Moves From Warner Bros. to XL. Billboard. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Spice, Anton (6 травня 2016). Radiohead to reissue entire catalogue on vinyl. The Vinyl Factory. Архів оригіналу за 26 серпня 2016. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Ryan, Gavin (2011). Australia's Music Charts 1988–2010 (вид. PDF). Mt Martha, Victoria, Australia: Moonlight Publishing. с. 228.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (нідерландською). Dutchcharts.nl. Hung Medien.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (англійською). Charts.org.nz. Hung Medien.
- ↑ «Official Albums Chart Top 100». (англійською) Official Charts Company.
- ↑ "Radiohead Chart History (Billboard 200)". Billboard.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (нідерландською). Ultratop.be. Hung Medien.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (французькою). Ultratop.be. Hung Medien.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (англійською). Swedishcharts.com. Hung Medien.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (французькою). Lescharts.com. Hung Medien.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (німецькою). Swisscharts.com. Hung Medien.
- ↑ «Radiohead — Pablo Honey» (англійською). Spanishcharts.com. Hung Medien.
- ↑ End of Year Album Chart Top 100 – 1996. Official Charts Company. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Discos de oro y platino (ісп.). Cámara Argentina de Productores de Fonogramas y Videogramas. Архів оригіналу за 6 липня 2011. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ ARIA Charts – Accreditations – 2001 Albums (PDF). Австралійська асоціація компаній звукозапису (ARIA). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Ultratop — Goud en Platina — albums 2007. Ultratop. Hung Medien. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Canadian album certifications – Radiohead – Pablo Honey. Канадська асоціація компаній звукозапису (CRIA). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Dutch album certifications – Radiohead – Pablo Honey (Нідерландська) . Nederlandse Vereniging van Producenten en Importeurs van beeld- en geluidsdragers. Процитовано 22 грудня 2023. Введіть Pablo Honey у полі "Artiest of titel". Виберіть 1997 з випадального меню з текстом "Alle jaargangen".
- ↑ British album certifications – Radiohead – Pablo Honey (Англійська) . Британська асоціація виробників фонограм (BPI). Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ Radiohead's Digital Album Sales, Visualized. Forbes. Архів оригіналу за 20 травня 2016. Процитовано 22 грудня 2023.
- ↑ American album certifications – Radiohead – Pablo Honey (Англійська) . Американська асоціація компаній звукозапису (RIAA). Процитовано 22 грудня 2023.
Бібліографія
- Christgau, Robert (2000). Radiohead: Pablo Honey. Christgau's Consumer Guide: Albums of the '90s. St. Martin's Griffin. ISBN 0-312-24560-2. Процитовано 6 липня 2020.
- Larkin, Colin (2007). The Encyclopedia of Popular Music (вид. 4th). Oxford University Press. ISBN 978-0195313734.
- Randall, Mac (2011). Exit Music: The Radiohead Story. Omnibus Press. ISBN 978-1849384575.
- Randall, Mac (2012). Exit Music: The Radiohead Story Updated Edition. ISBN 9781617130472.
Посилання
- Pablo Honey на Discogs
- п
- о
- р
- Radiohead Box Set
- Radiohead: The Best Of
- OK Computer OKNOTOK 1997 2017
- MiniDiscs (Hacked)
- Kid A Mnesia
- I Might Be Wrong: Live Recordings
- Drill
- Itch
- My Iron Lung
- No Surprises / Running from Demons
- Airbag / How Am I Driving?
- Com Lag (2plus2isfive)
- In Rainbows Disk 2
1990-ті |
|
---|---|
2000-ті |
|
2010-ті |
|
2020-ті |
- «Let Down»
- «Everything in Its Right Place»
- «The National Anthem»
- «How to Disappear Completely»
- «Idioteque»
- «Optimistic»
- «True Love Waits»
- «15 Step»
- «Reckoner»
- «House of Cards»
- «Bodysnatchers»
- «Lotus Flower»
- «I Will»
- «Spectre»
- «Lift»
- Live at the Astoria
- 7 Television Commercials
- Meeting People Is Easy
- The Most Gigantic Lying Mouth of All Time
- In Rainbows – From the Basement
- Radiohead for Haiti
- The King of Limbs: Live from the Basement
|