Homoródbene
Homoródbene (Beia) | |
![]() | |
Közigazgatás | |
Ország | ![]() |
Történelmi régió | Erdély |
Fejlesztési régió | Közép-romániai fejlesztési régió |
Megye | Brassó |
Község | Kaca |
Rang | falu |
Községközpont | Kaca |
Irányítószám | 507044 |
Körzethívószám | 0x68 |
SIRUTA-kód | 40786 |
Népesség | |
Népesség | 406 fő (2021. dec. 1.) |
Magyar lakosság | 10 (2011)[1] |
Földrajzi adatok | |
Tszf. magasság | 536 m |
Időzóna | EET, UTC+2 |
Elhelyezkedése | |
![]() | |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Homoródbene témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Homoródbene (egyes forrásokban Szászbénye, románul Beia, németül Meeburg, az erdélyi szász nyelven Mebrich) település Romániában, Brassó megyében.
Fekvése
Brassótól és Kőhalomtól északra, Rádos, Pálos és a Hargita megyei Petek közt fekvő település.
Története
Először 1442-ben Hunyadi János egyik itt kelt oklevelében említik, Bene néven. 1494-ben Meburg néven említik, de neve 1733-ban Szászbénye formában is előfordul.
A települést a középkorban a szászok lakták, akik a reformáció idején felvették a lutheránus vallást.
A trianoni békeszerződésig Udvarhely vármegye Homoródi járásához tartozott. 1944-ben német lakossága Németországba menekült, helyükre román telepesek érkeztek.
Látnivalók
- Lutheránus temploma a 14. században épült, késő gótikus stílusban. 1493–1505 között nagymértékben átalakították. Szárnyasoltára 1513-ban készült, Johann Stoss segesvári művész alkotása. A templom harangját is a 15. században öntötték, Segesváron.
1999 után szárnyasoltárát biztonsági okoból a segesvári hegyi templomban helyezték el.[2]
Lakossága
1910-ben 957 lakosa volt, ebből 493 szász, 194 román, 146 cigány, 90 magyar és 34 szerb nemzetiségű.
2002-ben 378 lakosából 254 román, 86 cigány, 29 magyar és 9 német volt.
Hivatkozások
- ↑ Varga E. Árpád: Erdély etnikai és felekezeti statisztikái a népszámlálási adatok alapján, 1852–2011: Brassó megye. adatbank.ro
- ↑ Hans Bruno Fröhlich: Die Bergkirche in Schäßburg: Architektonisch-kunsthistorisches Juwel und spirituell-liturgisches Randdasein? Review of Ecumenical Studies Sibiu, XIII. évf. 2. sz. (2021. augusztus)
Források
- Léstyán Ferenc: Megszentelt kövek: A középkori erdélyi püspökség templomai I–II. 2. bőv. kiadás. Gyulafehérvár: Római Katolikus Érsekség. 2000. ISBN 973-9203-56-6
Erdély-portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap