Kawanishi H8K
Kawanishi H8K | |
---|---|
![]() | |
H8K | |
Призначення: | летючий човен |
Перший політ: | січень 1941 |
Прийнятий на озброєння: | 1942 |
Знятий з озброєння: | серпень 1945 |
Розробник: | Kawanishi Aircraft Company |
Виробник: | Kawanishi — завод в Конані |
Всього збудовано: | 167, в т.ч. 36 транспортних |
Конструктор: | Сідзуо Кікахура |
Екіпаж: | 10 осіб |
Крейсерська швидкість: | 290 км/год |
Максимальна швидкість (МШ): | 465 км/год |
Дальність польоту: | 7 150 км |
Практична стеля: | 8 760 м |
Швидкопідйомність: | 8,1 м/с |
Довжина: | 28,13 м |
Висота: | 9,15 м |
Розмах крила: | 29,25 м |
Площа крила: | 160,0 м² |
Споряджений: | 24 500 кг |
Двигуни: | 4× Mitsubishi Mk.40 Kasei 22 |
Тяга (потужність): | 1850 к.с. (1380 кВт) |
Гарматне озброєння: | 5 × 20 мм гармат Тип-99 (в носовій, верхньофюзеляжний, хвостовій і бортових точках) |
Внутрішнє бомбове навантаження: | до 2000 кг бомб або
|
Кулеметне озброєння: | 5 × 7,7 мм кулеметів Тип-97 у фюзеляжних люках |
![]() |
Kawanishi H8K (яп. 二式飛行艇, Летючий човен Тип 2) — серійний летючий човен Імперського флоту Японії періоду Другої світової війни.
Кодова назва союзників — «Емілі» («Emily»).
Історія створення
У липні 1938 року командування ВПС Імперського флоту Японії замовило фірмі Kawanishi розробку нового летючого човна для заміни Kawanishi H6K. Вимоги специфікації 13-Сі значно перевищували характеристики літаків Short Sunderland та XPBS-1. Літак мав розвивати швидкість 445 км/г, дальність польоту мала становити 7 410 км без бомб та 6 485 км з бомбовим чи торпедним навантаженням (до 2000 кг). Озброєння мало складатись з п'яти 20-мм гармат та чотирьох 7,7-мм кулеметів.
Розробка почалась в серпні 1938 року, колектив конструкторів під керівництвом Сідзуо Кікахура спочатку хотів використати аеродинамічну схему парасоль, перевірену на H6K, але після випробувань в аеродинамічній трубі прийшов до висновку, що більш перспективною є схема вільнонесучого високоплана. Ця схема дозволила зменшити аеродинамічний опір літака, що дало змогу збільшити масу літака, і відповідно, дальність польоту.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Kawanishi_H8K2_-tail_gunner.jpg/200px-Kawanishi_H8K2_-tail_gunner.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e6/Kawanishi_H8K2_ball_detail.jpg/200px-Kawanishi_H8K2_ball_detail.jpg)
Будівництво першого прототипу розпочалось влітку 1939 року і завершилось 29 грудня 1940 року. На літаку були встановлені 4 радіальні двигуни Mitsubishi MK4A Kasei 11 потужністю 1 530 к.с. кожен. Щоб досягнути замовленої дальності польоту, на літаку встановили 8 невеликих непротектованих паливних баків у крилах, і ще 6 більших у фюзеляжі. Баки у фюзеляжі були частково протектованими та мали систему пожежогасіння. Також баки були влаштовані так, що при пробитті паливо мало б витікати в трюм звідки його можна було б закачати в непошкоджені баки. Загальний обсяг палива — 17 040 л, що становило 29 % злітної маси літака. Озброєння складалось з п'яти 20-мм гармат «Тип 99 Модель 1» (встановлені у 3 баштах — носовій, верхній та хвостовій, а також у бокових блістерах) та трьох 7,7-мм кулеметів «Тип 92». Бомби (до 2000 кг) або дві 800-кг торпеди кріпились на зовнішній підвісці. Екіпаж складався з 10 чоловік, їх робочі місця мали бронезахист.
Випробування розпочались у січні 1941 року, на яких проявився серйозний недолік літака — при зльоті бризки води заливали двигуни, знижуючи їх потужність. В конструкцію літака внесли ряд змін: змінили обриси нижньої частини фюзеляжу та місце розташування повітрозабірника. Доопрацьована машина продемонструвала набагато кращі гідродинамічні характеристики, хоча й гірші, ніж у H6K, а також високі аеродинамічні характеристики, які переважали показники всіх наявних закордонних летючих човнів. Наприкінці 1941 року літак був прийнятий на озброєння під назвою «Летючий човен Тип 2 Модель 11» (або H8K1 Модель 11). В серійних варіантах захисне озброєння було зменшене до двох 20 мм гармат (в верхній і хвостовій турелі) і чотирьох кулеметів. Варіант H8K1 випускався у 1941—1942 роках. Всього було випущено 14 серійних машин цієї модифікації, деякі з двигунами Mitsubishi MK4B Kasei 12.
Варіант H8K2 Модель 12 («Летючий човен Тип 2 Модель 12») мав потужніші двигуни Mitsubishi Kasei 22 із системою впорскування в циліндри водно-метанолової суміші (внаслідок чого потужність зросла до 1 850 к.с.), повністю протектовані паливні баки та збільшений до 18 880 л запас палива. Проте в цих машинах озброєння повернулося до планованої комплектації, і ще один 7.7 мм кулемет міг встановлюватись в кабіні пілота. З 1943 по 1945 рік було випущено 112 таких літаків, в останніх моделях встановлювався радар.
На базі H8K2 був розроблений транспортний варіант H8K2-L Модель 32 «Seiku» ("Транспортний летючий човен Тип 2 "), призначений для перевезення 29 VIP-персон або 64 десантників зі спорядженням. При цьому фюзеляж літака розділявся на дві палуби, а паливні баки з фюзеляжу прибирались, що зменшило загальний об'єм палива до 13 414 л. Озброєння було скорочене до одного 13-мм кулемета «Тип 2» в носовій частині та однієї 20-мм гармати у хвостовій башті. Всього було збудовано 36 літаків цієї модифікації.
Ще при початковій розробці, розглядався варіант з висувними стабілізаційними поплавками (в польоті вони ховались в крило), але від ідеї відмовились для зменшення маси. Проте в 1943 році до цієї ідеї повернулись і було збудовано 2 прототипи, але у серію літак не пішов. Цей варіант мав назву H8K3 Модель 22 і мав озброєння було аналогічне H8K2, окрім змінених бокових блістерів які могли тепер закриватись і знімної верхньої турелі.
В 1945 році H8K3 були перероблені в H8K4 Модель 23 з двигунами Mitsubishi MK4T-BKasey 25b потужністю 1 825 к.с. та транспортний H8K4-L Модель 33, які також не пішли у серію, бо Kawanishi переключилась на виробництво винищувачів Kawanishi N1K-J.[1]
Тактико-технічні характеристики
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Kawanishi_H8K3.svg/300px-Kawanishi_H8K3.svg.png)
H8K1 | H8K2 | H8K3 | H8K2-L | |
---|---|---|---|---|
Екіпаж | 10 осіб | 10 осіб | 10 осіб | 9 осіб |
Довжина | 28,13 м | 28,13 м | 28,13 м | 28,13 м |
Висота | 9,15 м | 9,15 м | 9,15 м | 9,15 м |
Розмах крил | 38 м | 38 м | 38 м | 38 м |
Площа крил | 160 м ² | 160 м ² | 160 м ² | 160 м ² |
Маса пустого | 15 502 кг | 18 380 кг | 18 570 кг | 16 900 кг |
Маса спорядженого | 24 500 кг | 24 500 кг | 24 500 кг | 26 683 кг |
Максимальна злітна маса | 31 000 кг | 32 500 кг | 32 500 кг | 30 000 кг |
Навантаження на крило | 153.1 кг/м² | 153.1 кг/м² | 153.1 кг/м² | 166.8 кг/м² |
Двигуни | 4 х Mitsubishi Kasei 11/12 | 4 х Mitsubishi Kasei 22 | 4 х Mitsubishi Kasei 22 | 4 х Mitsubishi Kasei 22 |
Потужність | 4 x 1 530 к. с. | 4 x 1 850 к. с. | 4 x 1 850 к. с. | 4 x 1 850 к. с. |
Питома потужність | 4 кг/к.с. | 3,3 кг/к.с. | 3,3 кг/к.с. | 3,6 кг/к.с. |
Максимальна швидкість | 433 км/г (на висоті 5 000 м) | 466 км/г (на висоті 5 000 м) | - | 420 км/г (на висоті 4 000 м) |
Крейсерська швидкість | 296 км/год | 296 км/год | - | 296 км/год |
Практична дальність польоту | 7 200 км | 7 150 км | - | 4 440 км |
Практична стеля | 7 630 м | 8 850 м | - | - |
Час набору висоти | 5000 м за 14 хв. 33 с. | 5000 м за 10 хв. 12 с | - | 4000 м за 10 хв. 37 с. |
Озброєння
- H8K1:
- Кулеметне:5 × 7,7 мм кулеметів «Тип 92»
- Гарматне: 2 х 20-мм гармат «Тип 99»
- H8K2, H8K3, H8K4:
- Кулеметне:5 × 7,7 мм кулеметів «Тип 92»
- Гарматне: 5 х 20-мм гармат «Тип 99»
- Бомбове навантаження:
- 2 × 800 кг торпеди або
- 8 × 250 кг бомб або
- 16 × 60 кг бомб/глибинних бомб
Модифікації
- H8K1 — прототип (3 екз.)
- H8K1 (Тип 2 модель 11) — перший серійний варіант (14 екз.)
- H8K1-L — конверсія першого прототипу як транспортного гідролітака
- H8K2 (модель 12) — покращений варіант з потужнішими двигунами, посиленим озброєнням, оснащений радаром (120 екз.)
- H8K2-L «Seiku» («Чисте небо») (Модель 32) — транспортний варіант H8K1. виготовлялись як варіанти з озброєнням (дві 20-мм гармати «Тип 99»), так і без. Був здатний перевозити 29-64 пасажирів (36 екз.)
- H8K3 (Модель 22) — експериментальна модель на базі H8K2, оснащена висувними поплавками, закрилками, зміни у конструкції хвостової гарматної башти та кулеметних турелей.
- H8K4 (Модель 23) — модифікація H8K3, оснащена потужнішими двигунами (2 екз.)
- H8K4-L (Модель 33) — транспортна модифікація H8K3
- G9K — проект бомбардувальника наземного базування
Бойове використання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/75/Kawanishi_H8k_down.gif/300px-Kawanishi_H8k_down.gif)
Літаки H8K вперше взяли участь у бойових діях 4 березня 1942 року. Два літаки, злетівши в районі атола Вотье (Маршаллові Острови), дозаправились з підводних човнів, завдали бомбового удару по Перл-Гарбору (Операція К). Літаки скинули чотири 250-кг бомби, але через туман бомби не влучили у цілі та не завдали жодної шкоди. Незабаром такі нальоти довелось припинити, оскільки американці зайняли острови в районі, де проводилось дозаправлення летючих човнів.
Надалі літаки H8K діяли в Індійському океані, де завдавали бомбових ударів по Коломбо, Тринкомалі та Калькутті. Але основним використанням була дальня розвідка: в ній літак найкраще використовував свої високі характеристики — високу швидкість, величезну дальність польоту, потужне озброєння та високий ступінь захисту.[1]
Оператори
Японська імперія[1]
- Авіація імперського флоту Японії
- 14-ий авіазагін ВПС
- 801-ий авіазагін ВПС
- 851-ий авіазагін ВПС
- 1001-ий авіазагін ВПС
- 1021-ий авіазагін ВПС
- Авіазагін Токо
- Авіазагін Йокохама
- Авіазагін Такума
- Авіазагін Йокосука
Вцілілі екземпляри
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2b/Kawanishi_H8K2_%28Emily%29_flying_boat.jpg/300px-Kawanishi_H8K2_%28Emily%29_flying_boat.jpg)
Після війни залишилось 4 екземпляри літака H8K. Один з них був захоплений американцями наприкінці війни. У 1979 році він був повернений Японії, де до 2004 року демонструвався у Національному науковому морському музеї в Токіо, після чого був переміщений на військово-морську базу Каноя у Каґошімі.
Затоплені рештки знаходяться на схід від острова Сайпан, і є об'єктом дайвінгу. Рештки ще одного літака знаходяться в лагуні атола Чуук.
Джерела
- О. Дорошкевич Самолеты Японии второй мировой войны.-Минск, Харвест, 2004
- Серия: История авиационной техники. Авиация Японии во Второй мировой войне. Часть вторая: Каваниси-Мицубиси. — Издательский отдел ЦАГИ, 1996
- (англ.)
Примітки
- ↑ а б в Francillon, 1970, с. 307-313.
Посилання
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Kawanishi H8K (Emily) on www.militaryfactory.com [Архівовано 27 серпня 2017 у Wayback Machine.](англ.)
- Kawanishi H8K in Virtual Aircraft Museum [Архівовано 15 лютого 2016 у Wayback Machine.](англ.)
- H8K. Энциклопедия «Уголок неба» [Архівовано 13 квітня 2009 у Wayback Machine.] (рос.)
|
- п
- о
- р
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/Naval_Ensign_of_Japan.svg/30px-Naval_Ensign_of_Japan.svg.png)
Палубного базування | |
---|---|
Наземного базування |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/63/Yokosuka_D4Y2_Fujiyama.jpg/150px-Yokosuka_D4Y2_Fujiyama.jpg)
Палубного базування | |
---|---|
Наземного базування | |
Пікірувальники | |
Патрульні |
Палубного базування | |
---|---|
Наземного базування | |
Гідролітаки |